Справа № 165/3378/20 	Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/901/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 серпня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 15 березня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року АТ «Таскомбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вимоги обґрунтовує тим, що 06 листопада 2015 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем було укладено договір №506/2052518-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки. Відповідач ОСОБА_1 отримав кредит на наступних умовах: максимальна сума кредитного ліміту 100 000 грн., процентна ставка за встановленим кредитним лімітом - 45 відсотків річних; плата за обслуговування кредитного залишку 1% від суми основної заборгованості, яка існує за договором станом на день нарахування; штраф за прострочення обов`язкового мінімального платежу 100 грн. за кожен факт прострочення платежу; строк користування 365 днів з автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту. За вищевказаним договором відповідач погодився, що розмір та строк дії, процентна ставка, розмір ліміту, розмір мінімального платежу та інші умови щодо банківської кредитної картки залежить від типу обраного пакету послуг та кредитного продукту. Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, однак ОСОБА_1 , користуючись кредитними коштами, не дотримувалася умов кредитного договору щодо його погашення, допускаючи систематичне порушення термінів повернення кредиту. Оскільки добровільно повертати кошти відповідач не бажає, просить стягнути з ОСОБА_1 в свою користь заборгованість на загальну суму 92 994,82 грн., що складається з: 42729,75 грн. заборгованості за тілом кредиту; 50265,07 грн. відсотками, 1100 грн. штрафами, а також судові витрати по справі.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 15 березня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» 94 094 (дев`яносто чотири тисячі дев`яносто чотири) грн 82 коп заборгованості за кредитним договором №506/2052518-СК від 06 листопада 2015 року, що включають: 42 729 (сорок дві тисячі сімсот двадцять дев`ять) грн 75 коп заборгованість по тілу кредиту; 50265 (п`ятдесят тисяч двісті шістдесят п`ять) грн 07 коп - заборгованість за відсотками; 1100 (одна тисяча сто) грн штраф.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судовий збір, сплачений при подачі позову до суду у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає рішення незаконним, просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Судом встановлено, що 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву №506/2052518-СК на відкриття поточного рахунку з використання електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки. Відповідач ОСОБА_1 отримав кредит на наступних умовах: максимальна сума кредитного ліміту 100 000 грн., процентна ставка за встановленим кредитним лімітом 45 відсотків річних; плата за обслуговування кредитного залишку 1% від суми основної заборгованості, яка існує за договором станом на день нарахування; штраф за прострочення обов`язкового мінімального платежу 100 грн. за кожен факт прострочення платежу; строк користування 365 днів з автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту.
До кредитного договору банк додав Умови надання та обслуговування кредитної лінії.
Відповідач порушував умови договору, а тому заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 14 січня 2020 року становила 94 094,82 грн, що складається з: 42 729,75 грн заборгованості за тілом кредиту; 50 265,07 грн відсотками; 1100 грн штрафами. 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Таскомбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів, процентів та штрафних санкцій обумовлених договором.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти не повернуті, правовими наслідками чого є стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів за несвоєчасну сплату кредиту.
Встановивши зазначені обставини справи, колегія суддів, керуючись положенням ст.ст. 526, 530, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України, погоджується з висновком суду першої інстанції, що, оскільки відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від Банку грошових коштів не повернув, а тому можливим є стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором, відсотків за користування кредитом та штрафів за несвоєчасну сплату кредиту.
Доводи апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору не були доведені йому як споживачу, спростовуються копією Умов надання та обслуговування Кредитної лінії як додатку до заяви - договору, які були підписані відповідачем.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 15 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий

Судді