Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 р. 	Справа № 520/7061/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/7061/19
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
05.10.2020 ОСОБА_1 (далі -  позивач) подано до Харківського окружного адміністративного суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 у справі №520/7061/19 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт про виконання судового рішення в у встановлений судом строк.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 заяву про зобов`язання подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019р. у справі №520/7061/19 - залишити без задоволення.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти нову, якою задовольнити заяву.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, оскільки судове рішення по справі №520/7061/19 до теперішнього часу не виконано відповідачем, що свідчить про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст.308, ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Приймаючи рішення про залишення без задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень згідно із ч. 1ст. 382 КАС України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно зст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно зст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст.129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
Судовим розглядом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання дій Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області протиправними та незаконними, що полягають в ігноруванні норм чинного законодавства України по визначенню розміру пенсії, додаткової пенсії та відповідних перерахунків пенсії громадянина ОСОБА_1 та навмисному застосуванні при визначенні розміру пенсії, додаткової пенсії та відповідних перерахунків пенсії громадянина ОСОБА_1 положень чинного законодавства України, що застосовуються до громадян, які не віднесені до ліквідаторів наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії; 2) зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести нарахування та виплату громадянину ОСОБА_1 щомісячної доплати до його пенсії за кожний повний рік стажу понад 10 років шляхом збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за кожний рік роботи понад 10 років відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зі змінами) з урахуванням права на пільгову пенсію за списком № 1; 3) зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести перерахунок та нарахування додаткової пенсії громадянину ОСОБА_1 в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з врахуванням змін розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність з 10 січня 2018 року у відповідності до ст. 51 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 09.07.2007); 4) зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області надати детальний розрахунок розміру пенсії громадянина ОСОБА_1 за двоскладовою формулою: по першій складовій за період страхового стажу, набутого до 01.01.2004 відповідно до частини другої етапі 27 Закону України від 09.07.2003 № 1058- IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (із змінами) та по другій складовій з 01.01.2004 по теперішній час у відповідності до ст. ст. 55, 56 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 09.07.2007) та ст. 51 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 09.07.2007) з врахуванням вахтового методи роботи у зоні відчуження та заробітної плати для обчислення пенсії з розрахунку того, що одна повна вахта (не менш як 14 робочих днів підряд) вважається повним місяцем.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019р. позов було частково задоволено і завдяки застосуванню судом за власною ініціативою положень ст.9 КАС України і виходу за межі позовних вимог було визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова, оформлене протоколом №203040000689/129 від 11.12.2018р. (вимога про що заявником взагалі не заявлялась, але котре є перешкодою у вирішенні питання про перерахунок пенсії заявника), унаслідок чого і було зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова повторно вирішити по суті заяву ОСОБА_1 від 04.12.2018р., збільшивши пенсію на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж у 20 років, але не вище за 75 % заробітку, у решті вимог позов залишено без задоволення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2019р. було залишено без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019р. у справі №520/7061/19, а апеляційна скарга ОСОБА_1 на зазначене рішення адміністративного суду першої інстанції була відхилена.
Позивач в обґрунтування клопотання про встановлення судового контролю зазначив, що судове рішення по справі № 520/7061/19 набрало законної сили, проте до теперішнього часу не виконано.
Колегія суддів зазначає, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений статтею 382 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно ч. 2ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проаналізувавши наведені положення КАС України, колегія суддів вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом. Тобто зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 зазначив, що, зокрема ст.382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Також, Європейський суд з прав людини у пункті 18 рішення від 12 травня 2011 року у справі «Ліпісвіцька проти України» (заява N 11944/05) звернув увагу й на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24- 27 рішення від 13 червня 2006 року у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), N 2132/02).
У пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Шаренок проти України» (заява N 35087/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілейстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/0).
Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.
Як встановлено судовим розглядом, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019р. у справі №520/7061/19 ГУ ПФУ в Харківській області в особі Відділу з питань перерахунків пенсій №28 було повторно розглянуто звернення заявника від 04.12.2018р.
За результатами повторного розгляду заяви позивача новим рішенням пенсійного органу від 17.12.2019р. за №203040000689/129 про відмову у перерахунку пенсії (т.2 а.с.26-27).
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2021р. визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 17.12.2019р. за №203040000689/129 про відмову у перерахунку пенсії заявника за зверненням від 04.12.2018р.
Цією ж ухвалою суду від 15.04.2021р. залишено без задоволення вимогу про визнання протиправними і незаконними дій з навмисного невиконання рішення суду від 08.08.2019р. у справі №520/7061/19.
Як з`ясовано судом, фактичними підставами для відмови стало те, що після перерахунку пенсії за бажаними для заявника параметрами сума пенсії зменшиться з поточного розміру в 1.792,00 грн. до 1.486,24грн.
Отже, у розумно прийнятний строк після настання події набуття судовим актом законної сили (а саме: з 25.11.2019р. по 17.12.2019р.) пенсійним органом було забезпечено організацію виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019р. у справі №520/7061/19 у спосіб вчинення управлінського волевиявлення, оформленого новим рішенням пенсійного органу від 17.12.2019р. за №203040000689/129 у межах власної адміністративної дискреції, без проявів явного та очевидного свавілля.
Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2021.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 по справі № 520/7061/19  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий