Справа № 127/11600/21 
Провадження № 33/801/657/2021
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач: Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Бистрицького М. О., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Бистрицького Максима Олексійовича на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уро-дженця с. Сосонка Вінницького району Вінницької області, не працюючого, прожива-ючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 19 квітня 2021 року серії ДПР18 № 521692, складеного у м. Вінниці по вул. Пирогова, 109-В поліцейським взводу № 2 роти № 1 БУПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Лещенко А.В., у цей день 19 квітня 2021 року о 10.30 годині у м. Вінниці по вул. Трамвайній, 24 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Renault Trafic», державний номер-ний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння водій відмовився у присутності лікаря-нарколога, про що складений висновок № 1041. Сво-їми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП. 
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопору-шення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адмі-ністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі нео-податковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з поз-бавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454,00 гривні судового збору.
Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції від 28 липня 2021 ро-ку, захисник ОСОБА_1 адвокат Бистрицький М. О. оскаржує її в апеляційному по-рядку, просить дану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити на під-ставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП. Скаржник вважає висновки суду хибними, необґрунтованими та поверхневими, а оскаржувану постанову - неза-конною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ад-вокат зазначає, що висновок стосовно результатів медичного огляду, складений у Ко-мунальному некомерційному підприємстві «Центр терапії залежностей «Соціотера-пія», містить відомості про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, однак не містить результатів самого медичного огляду, яких і не може містити, адже, як зазна-чено у висновку, огляд не проводився через відмову водія, тому, на думку скаржника, висновок лікаря складений безпідставно. Крім того, за поясненнями самого ОСОБА_1 від огляду він не відмовлявся, проте не міг здати зразки біологічного середови-ща у зв`язку з відсутністю фізіологічної потреби. ОСОБА_1 неодноразово повідом-ляв лікарю про необхідність відібрання у нього для аналізу зразків крові, але цього зроблено не було. Адвокат також наголошує на порушенні вимог законодавства, ос-кільки до складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно його підзахисного не були залучені двоє свідків. У той же час рапорт поліцейського не є належним доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення по апеляційній скарзі її автора адвоката Бистрицького М.О., який діє в інтересах притягнутої до адміністративної відповідальності особи ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеля-ційна скарга задоволенню не підлягає. 
Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністрати-вні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконан-ня ухваленої постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання грома-дян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопо-рушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку ор-ган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного право-порушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають зна-чення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адмініс-тративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді спра-ви про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено ад-міністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає во-на адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеля-ційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосу-вання норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеля-ційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим частини восьмої статті 294 КУпАП за на-слідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Мініс-трів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що водій повинен на ви-могу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вста-новлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пунктів другого, четвертого розділу І Інструкції про порядок вияв-лення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, ог-ляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейсь-кого уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками нарко-тичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану ал-когольного сп`яніння ( крім запаху алкоголю з порожнини рота ); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Вказані ознаки наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення від 19 квітня 2021 року серії ДПР18 № 521692. 
Відповідно до пунктів шостого, сьомого Розділу І вказаної Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністер-ством охорони здоров`я України та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я ( у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку ).
Разом з тим згідно пункту дванадцятого зазначеної Інструкції у разі наявності під-став вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи ін-шого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швид-кість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті четвертому розділу I цієї Інс-трукції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідаль-ність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотич-ного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх ува-гу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відпо-відно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи ін-шого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Враховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об'єктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобами особі, яка пе-ребуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповід-но до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 521692 від 19 квітня 2021 року, складеного у м. Вінниці по вул. Пирогова, 109-В, 19 квітня 2021 року о 10.30 годині у м. Вінниці по вул. Трамвайній, 24 водій ОСОБА_1 керував ав-томобілем «Renault Trafic», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками нарко-тичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності лікаря-нарколога, про що складений висновок № 1041 медичного огляду з метою виявлення стану алко-гольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Своїми діями ОСОБА_1 пору-шив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху. До протоколу про адміністративне правопорушення додані: висновок КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» Вінницької обласної ра-ди від 19 квітня 2021 року № 1041, згідно з яким ОСОБА_1 від проходження ме-дичного огляду відмовився, а також рапорт поліцейської Лещенко А. В., якою скла-дений протокол про адміністративне правопорушення, з якого слідує, що під час не-сення служби 19 квітня 2021 року за порушення Правил дорожнього руху був зупине-ний транспортний засіб марки «Renault Trafic», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування і водієм у нього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Водієві було запропоновано у встанов-леному законом порядку пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що він відмовився у КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» Вінницької обласної ради у присут-ності лікаря-нарколога.
Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністра-тивного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, що виразилося у відмові від проходження у встановленому порядку огляду на стан нар-котичного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком до-ведена. За наявних фактичних обставин, що мають місце у цій справі, у діях ОСОБА_1 убачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого визначе-ною нормою матеріального права, оскільки він відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення або виключення у водія стану наркотич-ного сп`яніння. 
З викладеними в оскаржуваній постанові від 28 липня 2021 року висновками суду першої інстанції слід погодитися, вони є вірними, об`єктивними, справедливими, та-кими, що відповідають фактичним обставинам справи.
Як достеменно свідчать матеріали цієї адміністративної справи та підтверджуєть-ся самим водієм ОСОБА_1 , він був доставлений у КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» Вінницької обласної ради з метою проходження медичного огляду для виявлення ста-ну наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препа-ратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За даними висновку такого огляду від 19 квітня 2021 року № 1041 ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного ог-ляду та обстеження: алкотест 6510 - 0,00 ‰, ан. сечі на мультитест - відмова. Апеля-ційний суд звертає увагу, що даний висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, містить особистий підпис ОСОБА_1 як особи, яка мала би пройти обстеження та ознайомитися з результатами огляду. Жодних будь-яких заперечень чи пояснень з приводу того, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду або просив здійснити аналіз ін-шого його біоматеріалу у матеріалах справи не зафіксовано, таких власних пояснень ОСОБА_1 не надавалося. Дані обставини також підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, долученим до матеріалів справи. На підставі викла-деного апеляційний суд не може погодитися з об`єктивністю протилежних доводів апеляційної скарги. 
Апеляційний суд також критично оцінює доводи захисника щодо необхідності обов`язкового залучення свідків для складання протоколу про адміністративне право-порушення за фактом відмови особи від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, адже такі по суті є власним, хибним трактуванням норм КУпАП, що є чин-ними на час вчинення адміністративного правопорушення.
Так відповідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія на стан алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських пре-паратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з вико-ристанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейсь-кий застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`яз-ково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Зі змісту даної норми закону убачається обов`язок поліцейського застосовувати технічні засоби віде-озапису під час фіксування огляду водія на стан сп`яніння та передумови для необхід-ності залучення свідків. Тобто у разі відмови водія від проходження медичного огля-ду у випадку проведення відеозапису наступне залучення свідків є недоцільним, зва-жаючи, що вони не були присутніми у момент висловлення відмови водія від прохо-дження огляду на стан сп`яніння.
Крім того, відповідно до положень статті 266 КУпАП огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лікарем-наркологом у присутності поліцейського і не потребує залучення свідків. 
Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав лю-дини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права. 
Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює сту-пінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих до-казів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником яс-но й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Наведені в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_1 аргументи в цілому не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матері-ального чи процесуального права. Мотиви особи, котра подала апеляційну скаргу, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного вимогу апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної су-дової постанови апеляційний суд вважає необґрунтованою та не знаходить законних підстав для її задоволення.
У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок національного суду пере-конатися, що провадження в цілому, зокрема, спосіб отримання доказів, були спра-ведливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав лю-дини від 09 червня 2005 року ), так і в справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 бе-резня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справед-ливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту осново-положних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відпо-відного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунту-вання, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначене тільки у світлі кон-кретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).
З огляду на викладене апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об'-єктивних підстав для скасування правильної, законної та справедливої постанови суд-ді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2021 року про притяг-нення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП. 
Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Бистрицького Максима Олексійовича залишити без задоволення.
Постанову судді Вінницького міського суду вінницької області від 28 липня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко