Дата документу 15.07.2021 Справа № 937/7360/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
     Єдиний унікальний №937/7360/20               Головуючий у 1 інстанції Честнєйша Ю.О. 
Провадження № 22-ц/807/2624/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
15 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що 18.02.2014 з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого він одержав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2020 складає 37649,74 грн., з яких: 25079,85 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. – за поточним тілом кредиту, 25079,85 грн. – за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625; 12569,89 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нарахована комісія.
Просило суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 18.02.2014 у розмірі 37649,74 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп., зазначаючи,
У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтовав тим, що він володів банківськими картками № НОМЕР_1 та іншою карткою № НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк» для отримання заробітної плати. 
На зазначених картках були його власні кошти. 
При ознайомленні з документами, доданими до позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» у справі №937/7360/20 ним було виявлено, що АТ КБ «ПриватБанк» без будь-яких виконавчих документів та попереджень знімав з його рахунку кошти. 
Всього було знято 30671,51 грн Усі списані з карткового рахунку кошти з призначенням платежу - «автоматичне погашення простроченої заборгованості» були нібито перераховані на погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 18.02.2014. 18.02.2014 ним було підписано Анкету-Заяву до АТ КБ «ПриватБанк» та в подальшому було отримано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття - 22.01.2016, термін дії - 12/19. 
До часу подання позовної заяви відповідач АТ КБ «ПриватБанк» не звертався ані до суду, ані з письмовими вимогами щодо сплати будь-якої заборгованості за договором про надання банківських послуг б/н від 18.02.2014. Згоди на списання коштів з його рахунків, які були відкриті для отримання заробітної плати, він не надавав, зазначене списання було здійснено за відсутності судового рішення про стягнення з нього заборгованості. Відповідач, привласнивши собі повноваження і функції суду здійснював позасудове повернення заборгованості. Право на договірне списання банком з рахунку клієнта певних коштів виникає у банка лише у разі укладення між банком і клієнтом письмового договору із зазначенням певного порядку і суми договірного списання. Такого договору відповідач до матеріалів справи не надав, так як його не існує. 
Списані з його рахунку грошові кошти в сумі 30671,51 грн банк набув без достатньої правової підстави.
Списання коштів відповідачем здійснено незаконно, оскільки він не вчиняв жодних дій щодо розпорядження на списання грошових коштів зі своїх рахунків, а тому банк порушив взяті на себе зобов`язання в частині збереження коштів клієнта. 
Надані АТ КБ «ПриватБанк» ксерокопії його заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 18.02.2018, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, «Терміни і поняття», Умови та правила надання банківських послуг, (які ним не підписані), та виписка по картковому рахунку за договором № б/н із зазначенням суми заборгованості, не є належними та допустимими доказами щодо наявності його розпорядження на договірне списання грошових коштів з його карткових рахунків (зарплатна картка). 
На підставі викладеного просив визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання з карток/ рахунку НОМЕР_1  та іншої картки № НОМЕР_2 грошових коштів в розмірі 30671,51 грн неправомірними та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь безпідставно списані з банківського рахунку, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 30671, 51 грн
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 квітня 2021 року позов Ат КБ  «ПриватБанк»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 18.02.2014 у розмірі 4059, 25 грн., з яких: 4059,25 грн. – заборгованість за тілом кредиту, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 340,10 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Зустрічний позов  задоволено частково.
Визнано неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк»  щодо автоматичного списання з банківських рахунків ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.02.2014.
Стягнуто з АТ КБ  «ПриватБанк»  на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з банківських рахунків грошові кошти в сумі 23286,22 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1276,67 грн.
У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПРИВАТАБНК» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог Ат КБ «Приватбанк» та в частині задоволення зустрічних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Вирішити питання судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 15 червня 2021 року, в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».
Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.
В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору у вигляді Анкети-заяви.
У Анкеті - заяві зазначено, що клієнт згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. При цьому в Анкеті-заяві не відмічено, яка саме карта видається відповідачу, оскільки як вбачається з витягу з тарифів, їх існує декілька видів.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до  ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Договором б/н від 18.02.2014 в розмірі 25079,85 грн, з яких 25079,85грн – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 25079,85 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов розумів відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Таким чином, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, за відсутності Витягу з Тарифів та наданого банком Витягу з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані Банком Правила надання банківських послуг ПриватБанка, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що правовідносини у цій справі виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст. 11  «Про захист прав споживачів»).
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що при укладенні даного договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Разом з тим, з виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів.
Виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).
Згідно розрахунку заборгованості, відповідач користувався кредитним лімітом (карткою) та вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором протягом періоду кредитування. 
У виписці по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання ним коштів, отримання їх через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. 
Також з наданих доказів вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, у тому числі знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари і послуги та інше.
З огляду на зазначене, наданий банком розрахунок у сукупністю з іншими наявними у матеріалах справи документами є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів. 
При цьому під час розгляду справи відповідачем не заперечувався факт підписання анкети-заяви та отримання в користування картки із встановленим кредитним лімітом.
Наведене вище свідчить про визнання позичальником факту отримання кредитних коштів, а тому суд не має правових підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих відповідачем грошових коштів за кредитним договором.
Згідно розрахунків, наданих Банком, внаслідок неналежного виконання відповідачем за первісним позовом, умов кредитного договору, станом на 31.01.2020 заборгованість складає 37649,74 грн, з яких: 25079,85 грн – заборгованість  за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн – за поточним тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), 25079,85 грн – за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625; 12569,89 грн – нарахована пеня; 0,00 грн – нарахована комісія.
Позивач за первісним позовом, користуючись своїм правом стягнення частини суми заборгованості за кредитом, просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом заборгованість в розмірі 25079,85 грн, з яких 25079,85грн – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 25079,85 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту.
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, встановлено, що прострочене тіло кредиту утворювалось у зв`язку з включенням до нього всіх несплачених відповідачем нарахувань, постійно збільшуючи його, що не було передбачено узгодженими умовами договору.
Внаслідок таких дій банку тіло кредиту безпідставно збільшено на суму нарахованих та несплачених відповідачем відсотків за користування кредитом, проте фактично зазначена сума позичальником не витрачалася, а тому визначена банком заборгованість за простроченим тілом кредиту з урахуванням відсотків є необґрунтованою та відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у повному обсязі.
З виписки по особовому рахунку відповідача за первісним позовом встановлено, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, оскільки до нього входить плата за користування кредитом, а не надані позичальнику в користування кошти.
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої згідно кредитного договору № б/н від 18.02.2014 вбачається, що ОСОБА_1 був установлений кредитний ліміт в розмірі 15 000,00 грн, який в подальшому 22.01.2016 був зменшений до 300,00 грн, та 13.05.2019 взагалі зменшений до 0,00 грн.
Відповідно до виписки по рахункам за договором № б/н від 18.02.2014 станом на 03.09.2020, наданої Банком останні витрати клієнтом кредитних коштів відбулися 19.01.2017 в сумі 212,00 грн.
Згідно розрахунків, наданих Банком, на момент останнього зняття коштів з банківської картки, оформленої згідно договору № б/н від 18.02.2014, поточна заборгованість за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) склала 14950,00 грн. = 14950,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки сума заборгованості за фактично отримані ОСОБА_1 кошти, які станом 19.01.2017 (на момент останнього використання клієнтом кредитних коштів) становила 14950,00 грн, погашена частково у розмірі 10890,75 грн, шляхом погашення обов`язкового платежу з картки НОМЕР_2 , переказів з особистої картки ОСОБА_1 - НОМЕР_2 та поповнення картки НОМЕР_1 готівкою, залишок заборгованості становить – 4059,25 грн, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та стягнення з ОСОБА_1  тіла кредиту - фактично отриманих позичальником кредитних коштів у розмірі 4059,25 грн.
Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно встановив, що за період з 19.04.2016 по 30.10.2019 з рахунків відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 відбувалося автоматичне списання з банківської картки останнього коштів для погашення простроченої заборгованості.
Станом на 30.10.2019 з рахунків ОСОБА_1 здійснено списання коштів у розмірі 30671,51грн.
Спірні правовідносини регулюються положеннями статей 1066, 1071, 1073 ЦК України , ст. 26 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»  та п.6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріали справи не містять доказів про те, що між сторонами укладався договір про надання банківських послуг, за яким позивачу було відкрито картковий рахунок на отримання заробітної плати, який би містив реквізити кредитного договору, передбачав реквізити рахунку, з якого має здійснюватися договірне списання коштів. У анкеті-заяві ОСОБА_1 від 18 лютого 2014 року відсутні умови про те, що він доручає банку проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в банку рахунків на погашення кредитної заборгованості.
АТ КБ «Приватбанк», обґрунтовуючи свої заперечення, посилалося на пункт 1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємну частину, укладеного між сторонами договорів.
Проте, згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який міститься в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді права та обов`язки сторін за договором, інші ніж передбачені анкетою-заявою позичальника від 18.02.2014.
Колегією суддів встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк», не маючи розпорядження клієнта – ОСОБА_1 , не маючи рішення суду про стягнення коштів та не маючи на це законних підстав, неправомірно автоматично списав кошти із зарплатної картки позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом для погашення заборгованості за кредитним договором. Доказів наявності інших підстав для автоматичного списання коштів АТ КБ «ПриватБанк» суду не надано.
Таким чином, вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання з карток/ рахунків грошових коштів в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.02.2014, є неправомірними.
Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права. 
Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 15 липня 2021 року.

Головуючий

Судді: