РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року
м. Рівне

Справа № 572/107/21
Провадження № 22-ц/4815/844/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді : Гордійчук С.О.,
суддів: Ковальчук Н.М.., Шимківа С.С.
учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач: ОСОБА_1 
розглянув в порядку письмового спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Крилової О.Л. на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 17 березня 2021 року, ухвалене в складі судді Слободянюка Б.К., дата складання повного тексту судового рішення не вказана, у справі №572/107/21,
в с т а н о в и в :
У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі – Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 23.10.2007 року ОСОБА_2  отримала кредит у у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею і Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання відповідач не виконала в зв`язку з чим станом на 12.11.2020 року виникла заборгованість у розмірі 27193,74грн, у тому числі: 22887,37 грн – тіло кредиту; 4306,37 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.  
Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості задоволено частко.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь  Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рахунок № НОМЕР_1   заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13000 (тринадцять тисяч) грн.  
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Укладений договір є договором приєднання.
Судом не врахована підписана відповідачем анкета –заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», в якій визначена базова процентна ставка за кредитом – 3 % на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше суми заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок і розмір нарахування пені та штрафу за порушення зобов`язань за договором.
Суд не взяв до уваги те, що використання відповідачем кредитних коштів і погашення заборгованості свідчать про його згоду з умовами кредитування та визнання заборгованості за кредитом. Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржується, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту не надано. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення не відповідає.
Встановлено, що згідно заяви б/н від 23.10.2007 року ОСОБА_2 отримала кредитну картку з лімітом 1000 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг . Базова процентна ставка 36% річних.
У даній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Також, 23.10.2007 року відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої базова процентна ставка в місяць становить – 3% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше суми заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок і розмір нарахування пені та штрафу за порушення зобов`язань за договором.
Зі змісту вказаної довідки вбачається, що відповідач ознайомлена з фінансовими умовами кредитки "Універсальна", 30 днів пільгового періоду" і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується її підписом у зазначеній довідці.
До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил про надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, який позичальником не підписані.
Встановлений кредитний ліміт у розмірі 1000 грн., який неодноразово змінювався, а 13.07.2016 року Банк визначив кредитний ліміт: 13000 грн., що стверджується довідкою про зміну умов кредитування кредитної картки (а.с. 16).
Крім того, кредитна картка була перевипущена кілька разів. (а.с. 17).
Відповідно до поданого банком розрахунку у  ОСОБА_2   станом на 12.11. 2020 року виникла заборгованість у розмірі 27193,74 грн, у тому числі: 22887,37 грн – тіло кредиту; 4306,37 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.  
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Убачається, що до позовної заяви позивачем додана анкета-заява та «Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які містять підпис позичальника. 
Отже, підписавши анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», позичальник та банк обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Разом з тим колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 23.10.2007 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти, що підтверджується випискою по рахунку позичальника, не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 13000 грн.
Разом з тим, із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що проценти нараховувалися за збільшеною процентною ставкою (43,20% , 86,4% на рік), що не відповідає умовам кредитування. Такі проценти за договором погашалися за рахунок тіла кредиту, що призвело до збільшення заборгованості за тілом кредиту на 9887,37 грн. 
Однак, заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів, якими користувався відповідач (кредитний ліміт встановлено на рівні - 13000 грн). При цьому, жодного належного доказу на підтвердження отримання відповідачем коштів у збільшеному розмірі позивач не надав ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.
Заявником не спростовано, що розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13000 грн не відповідає дійсності.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13000 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині заборгованість за процентами, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості .
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у анкеті-заяві зазначено: вид картки: кредитка «Універсальна» «30 днів пільгового періоду», номер картки; Валюта: гривня; Вид кредитного ліміту: фінансовий; Кредитний ліміт: 1000 грн; Базова процентна ставка 36 % із розрахунку 360 днів у році. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії картки.
Тобто, із зазначеної анкети-заяви, яка підписана відповідачем, вбачається, що сторони погодили розмір процентів за користування кредитом та порядок погашення заборгованості.
Згідно розрахунку, наданого банком, який не спростовувався відповідачем, заборгованість по процентам за користування кредитом, за період з 23.10.2007 року по 31 березня 2015 року становить 0,00 грн.
Частиною 3 ст. 1056 -1 ЦК України в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Розмір процентної ставки за користування кредитом у розмірі 36% річних сторонами погоджено, про що свідчить підписана відповідачем анкета-заява.
Однак, заява позичальника не містить умов сплати процентів за несвоєчасне виконання зобов`язань у підвищеному розмірі.
Із розрахунку заборгованості, наданої банком, вбачається, що проценти на поточну заборгованість нараховані, за період з 12.09.2008 року по 31 березня 2015 року, у розмірі 36% 30% 34,8%, що обумовлено договором між сторонами та не перевищує обумовлений відсоток. 
З 01 квітня 2015 року по 12.11.2020 року ставка зросла до 43,2%, 86,4% що є більше від обумовленої договором процентної ставки.
Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно частини 3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У частині 4 указаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.
Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.
У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Таку правову позицію висловили Верховний Суд України у справі №6-1374цс17 від 11.10.2017 року та Верховний Суд у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.
Між тим, матеріали справи не містять навіть посилання на тип процентної ставки, застосованої Банком, позивачем не надано доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки.
Банк не надав суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні 43,2%, 86,4% річних та підстав її підвищення, також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст.1056-1 ЦК України.
Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем з 01 квітня 2015 року по 12.11.2020 року - у розмірі 43,2%та 86,4% відповідно на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування відповідачу збільшеної відсоткової ставки, неузгодженої належним чином.
Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Заборгованість за процентами за період з 23.10.2007 року по 31 березня 2015 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) була відсутня (0,00 грн.), а тому підстав для задоволення вимог у цій частині у суду не було.
Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції і в частині відмови в стягненні заборгованості по прострочених процентах за користування кредитом за період з 01 квітня 2015 року по 12 листопада 2020 року є правильним.
Висновки суду по суті спору не спростовані позивачем належним чином.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
За таких обставин доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи,тому відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення без змін.
З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової О.Л. залишити без задоволення.
Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 17 березня 2021 року залишити без зміни.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 29 липня 2021 року.

Головуючий :
Судді :