ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

          22 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/4612/20	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

          головуючого судді     Панченко О.М. (доповідач),
          суддів:                      Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,      

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду  України в Дніпропетровській області 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року (м. Дніпро, суддя Кучма К.С.) за заявою ОСОБА_1 про встановлення судового контролю у справі № 160/4612/20, -

встановив:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, а саме:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у не проведенні донарахування (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання з 03.01.2020 згідно з довідкою Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.02.2020 року №Б-с-224 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди судді, яка працює на відповідній посаді за заявою ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного    довічного грошового утримання судді у відставці з 03.01.2020 в розмірі 80% суддівської винагороди судді, яка працює на відповідній посаді за заявою ОСОБА_1 та довідкою Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.02.2020 №Б-с-224 без обмеження його граничного розміру та виплатити заборгованість за цей період з урахуванням раніше проведених виплат.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року залишено без змін.
05 квітня 2021 року від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, в якій позивач просила суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у 30-денний строк з дати отримання копії ухвали подати звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 у справі №160/4612/20.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено: встановлено судовий контроль за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 в адміністративній справі №160/4612/20; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати протягом одного місяця з дати отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року по адміністративній справі №160/4612/20.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України Про виконавче провадження). При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень. Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 звертає увагу, що норма статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 по справі №160/4612/20, ОСОБА_1 не надано жодних доказів про те, що відповідач створює перешкоди або ухиляється від виконання зазначеного рішення.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви позивача.
Відзив на апеляційну скаргу відповідача до апеляційного суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи. 
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В ухвалі від 15 квітня 2021 року суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заяви позивача про встановлення судового контролю, оскільки до теперішнього часу Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області не виконується рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 у справі №160/4612/20 в частині виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 03.01.2020 по дату перерахунку на підставі рішення суду - 30.11.2020.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За приписами ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Так, Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.
При цьому, обов`язковість судового рішення забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року набрало законної сили 28.10.2020 та підлягає виконанню.
Як встановлено судом, відповідачем проведено перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, однак не виплачено заборгованість за період з 19.03.2020 по 31.11.2020, яка виникла у зв`язку з перерахунком.
Отже, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року відповідачем у повному обсязі не виконано.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
Відповідно до ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
Водночас згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в ухвалі від 20.06.2018 року у справі №800/592/17 клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом вже після ухвалення рішення у справі.
Отже, позивача не позбавлено можливості звернутися із клопотанням про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі, у разі існування ризику його не виконання.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, прийнятого на користь позивача.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду  України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі № 160/4612/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
          Головуючий суддя                                                                      О.М. Панченко 

          Суддя                                                                                          С.М. Іванов 

          Суддя                                                                                          В.Є. Чередниченко