ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7342/21 Справа № 214/7290/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/7290/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  відповідача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 травня 2021 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У   листопаді 2018   року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», який уточнила у липні 2020 року.
Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 06.02.2018 року, об 11.30 год., відповідач, керуючи автомобілем «ДАФ», н/з НОМЕР_1 , з напівпричепом бортовим «Фрухауф», н/з НОМЕР_2 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, а також не вибрав безпечної швидкості руху, виявивши небезпеку для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу та здійснив наїзд на транспортний засіб «ДАФ XF95.430», н/з НОМЕР_3 , з напівпричепом «Schwarzmueller Spa 3-1», н/з НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який належить позивачці. Постановою суду від 21.02.2018 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Згідно звіту про оцінку майна, оціночна вартість матеріальної шкоди, спричиненої власникові автомобіля «ДАФ XF95.430», н/з НОМЕР_3 , складає 438615 грн. 20 коп. За проведення оцінки позивачем було сплачено 1500 грн. 
Крім того, згідно висновку експерта №55/20 від 17.04.2020 року, вартість матеріального збитку завданого власникові транспортного засобу «ДАФ XF95.430», н/з НОМЕР_3 , станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, а саме 06.02.2018 року, складає 424324 грн. 63 коп. Вартість проведеної судової автотоварознавчої експертизи складає 5000 грн. 
Згідно полісу №АМ/3186272 від 29.01.2018 року, відповідач застрахував свою відповідальність перед третіми особами в ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» на суму 100000 грн. Позивачкою направлялись листи до страхової компанії, однак такі листи повертались без вручення адресату. На телефонні дзвінки представники страхової компанії не відповідають. У зв`язку з цим, позивачем було направлено лист до Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо невиконання ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» зобов`язань за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно відповіді МТСБУ стало відомо, що останнє не може застосувати до зазначеного страховика заходів впливу, оскільки членство ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» у МТСБУ було припинено. У зв`язку з чим позивач не має можливості здійснити відшкодування матеріальної шкоди за рахунок страхового відшкодування.
Крім того, позивачці було завдано також моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях через те, що позивачці вкрай незручно тривалий час не користуватись своїм транспортним засобом, що відображається на робочому графіку та спричиняє зайві переживання, суттєво порушує звичайний життєвий уклад позивача. Позивачці довелось чимало нервувати через відсутність коштів на відновлення транспортного засобу, при цьому відповідач не вжив жодних заходів для того, щоб у добровільному порядку відшкодувати шкоду хоча б частково. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 30000 грн.
Посилаючись на викладене, позивачка просила суд: стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 424324 грн. 63 коп., 1500 грн. – вартість проведення оцінки пошкодженого автомобіля, 5000 грн. – вартість судової автотоварознавчої експертизи, 30000 грн. - моральної шкоди, а також 6163 грн. 15 коп. - сплаченого судового збору.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 325324 грн. 63 коп.; відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн.; судовий збір у розмірі 3283 грн. 25 коп.; відшкодування вартості проведення оцінки пошкодженого автомобіля у розмірі 1084 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить змінити рішення суду та зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди до 151 656,66 грн., а також стягнути з позивачки на його користь судові витрати по справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано положення статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно   з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на положення статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль позивачки вважається технічно знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу перевищує його ринкову вартість. Водночас, відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається технічно знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
За таких обставин, зважаючи на те, що позивачка залишила собі автомобіль, який є фізично знищеним, їй має відшкодовуватися різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. 
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Домбровська Є.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить суд змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру матеріальної шкоди, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в цій частині, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 325 324,63 грн., адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Гордієнка А.І., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується учасниками справи в суді апеляційної інстанції, що позивачці ОСОБА_1 належить транспортний засіб «DAF XF95.430», н/з НОМЕР_3 (т. 1 а.с.10).
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП за участю керованого ним автомобіля «DAF сідловий тягач Е», н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля «DAF XF95.430», н/з  НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , яка відбулась 06.02.2018 року, та на відповідача ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення, передбачене ст. 124 КУпАП (т. 1 а.с.11).
Згідно полісу АМ №3186272, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», строк дії полісу з 29.01.2018 року по 28.01.2019 року (т. 1 а.с.21).
Відповідно до Звіту про оцінку майна №044/МУ-18 від 19.06.2018 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , оціночна вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «DAF XF95.430», н/з НОМЕР_3 , складає 438615 грн. 20 коп. (т. 1 а.с.12-19). За проведення вказаної оцінки майна позивачкою було сплачено 1500 грн. (т. 1 а.с.20).
Згідно відповіді МТСБУ №3.1-04/24437 від 27.07.2018 року на звернення позивачки щодо невиконання ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» своїх зобов`язань за обов`язковим договором страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, слідує, що МТСБУ не може застосувати до ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» заходів впливу, оскільки членство останнього в МТСБУ було припинено. На час надання відповіді МТСБУ не володіло інформацією щодо ліквідації ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» чи визнання банкрутом (т. 1 а.с.22,23-24).
Позивачкою ОСОБА_1 також на адресу відповідача ОСОБА_2 надсилалась заява про досудове регулювання спору, в якій остання пропонувала у строк 10 днів з моменту отримання заяви відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду в сумі 438615 грн. 20 коп. та витрати за проведену оцінку вартості матеріальної шкоди в сумі 1500 грн., яка була отримана відповідачем особисто, однак залишена поза увагою (т. 1 а.с.5,6).
Згідно інформації на сайті МТСБУ, яка є у вільному доступі, з 02.07.2018 року ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» втратило право укладати договори ОСЦПВВНТЗ, страховик втратив статус асоційованого члена МТСБУ (а.с.95).
Згідно висновку експерта №55/20 по визначенню матеріального збитку, який складено 17.04.2020 року, ринкова вартість транспортного засобу «DAF XF95.430», н/з НОМЕР_3 , станом на момент пошкодження (до дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06.02.2018 року), складає 424324 грн. 63 коп.; ринкова вартість вказаного транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, у аварійному стані складає 172668 грн. 97 коп.; вартість матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу «DAF XF95.430», н/з НОМЕР_3 , станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06.02.2018 року складає 424324 грн. 63 коп. (т. 1 а.с.139-170).
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної шкоди, суд першої виходив з того, що на момент ДТП, яка відбулась 06.02.2018 року, цивільна-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», втрата членства яким у МТСБУ не звільняє останнього від виконання зобов`язань згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_2 всього розміру завданої матеріальної шкоди є необґрунтованою, у зв`язку з чим така вимога підлягає частковому задоволенню у розмірі 325324 грн. 63 коп., виходячи із настуного розрахунку: 424324 грн. 63 коп. (розмір матеріального збитку, завданий власнику транспортного засобу «DAF XF95.430», н/з НОМЕР_3 , встановлений згідно Висновку експерта №55/20) – 100000 грн. (ліміт відповідальності страховика згідно Полісу №АМ/3186272) + 1000 грн. (франшиза згідно Полісу №АМ/3186272).
Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення, у наведеній частині, у повній мірі не відповідає, з огляду на наступне.
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року (далі – Постанова № 4 від 01.03.2013 року) роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно зі статтею 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП за участю керованого ним автомобіля «DAF сідловий тягач Е», н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля «DAF XF95.430», н/з  НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , яка відбулась 06.02.2018 року, та на відповідача ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення, передбачене ст. 124 КУпАП (т. 1 а.с.11), у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме ОСОБА_2 є особою винною у пошкодженні транспортного засобу позивачки ОСОБА_1 , що останнім не оспорюється.
Отже, ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням належного йому майна, за рахунок винної особи – ОСОБА_2 .
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
 Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не оспорюється у суді апеляційної інстанції, цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів власника транспортного засобу «DAF сідловий тягач Е», н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», згідно полісу АМ №3186272, з лімітом відповідальності в 100 000 грн. 00 коп. (т. 1 а.с.21), у зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на відшкодування завданих їй збитків: в межах лімітів відповідальності страховика за рахунок ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», тобто у розмірі 99 000,00 грн., а саме: 100 000 грн. (ліміт відповідальності страховика згідно Полісу №АМ/3186272) - 1000 грн. (франшиза згідно Полісу №АМ/3186272).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. 
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Разом з тим, відповідно до статті 30 Закону № 1961-IV, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону № 1961-IV.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15-ц (провадження № 61-13692св18) зроблено висновок, що «якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди».
Під час ухвалення оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не врахував положень зазначених правових норм та Висновок експерта №55/20 по визначенню матеріального збитку, який складено 17.04.2020 року, згідно якого ринкова вартість транспортного засобу «DAF XF95.430», н/з НОМЕР_3 , станом на момент пошкодження (до дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06.02.2018 року) складає 424324 грн. 63 коп., ринкова вартість вказаного транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, у аварійному стані складає 172668 грн. 97 коп., а вартість відновлювального ремонту - 655 724,65 грн., у зв`язку з чим експерт дійшов висновку, що вартість матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу «DAF XF95.430», н/з НОМЕР_3 , станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06.02.2018 року, дорівнює його ринковій вартості та складає 424324 грн. 63 коп. (т. 1 а.с.139-170).
Таким чином, виходячи з положень пункту 30.1 статті 30 Закону № 1961-IV, транспортний засіб «DAF XF95.430», н/з НОМЕР_3 , є технічно знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, про що зазначено у вищевказаному висновку експерта.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не визнала свій автомобіль фізично знищеним у результаті ДТП та залишила його собі, їй відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, зокрема за рахунок винної особи ОСОБА_2 152 655,66 грн., виходячи з наступного розрахунку: 424 324 грн. 63 коп. (ринкова вартість транспортного засобу «DAF XF95.430», н/з НОМЕР_3 , станом на момент пошкодження (до дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06.02.2018 року) встановлена згідно Висновку експерта №55/20) – 172 668 грн. 97 коп. (ринкова вартість транспортного засобу «DAF XF95.430», н/з НОМЕР_3 , після дорожньо-транспортної пригоди, у аварійному стані, встановлена згідно Висновку експерта №55/20) - 100000 грн. (ліміт відповідальності страховика згідно Полісу №АМ/3186272) + 1000 грн. (франшиза згідно Полісу №АМ/3186272).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, зміні в частині розміру матеріальних збитків, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , шляхом зменшення цього розміру до 152 655,66 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
У зв`язку з чим колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , та зменшує цей розмірі 1 544,71 грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Також, колегія суддів стягує з позивачки ОСОБА_1 на користь віповідача ОСОБА_2 понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 879,86 грн. (т. 1 а.с. 250), в межах розмірів, встановлених Законом України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення  Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року в частині розміру матеріальної шкоди, стягнутої з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 , змінити, зменшивши цей розмір з 325 324,63 гривень до 152 655 (ста п`ятдесяти двох тисяч шістсот п`ятдесяти п`яти) гривень 66 (шістдесяти шести) копійок.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 , змінити, зменшивши цей розмірі з 3 283,25 гривень до 1 544 (однієї тисячі п`ятисот сорока чотирьох) гривень 71 (сімдесяти однієї) копійки.
                 В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 судові витрати понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 879 (чотири тисячі вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 86 (вісімдесят шість) копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Повне судове рішення складено 24 вересня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: