ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

16 липня 2021 року                                                         м. Чернівці
справа № 727/2163/21
провадження №22-ц/822/761/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н.К.
суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М. 
секретар Герман Я.І. 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Одовічен Я.В.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачі є її синами, яких вони виховували разом з чоловіком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після поховання чоловіка сини жодним чином їй не допомагають, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися за отриманням субсидії. Проте, у 2020 році її син ОСОБА_2 почав проживати у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить їй з синами на праві спільної часткової власності, внаслідок чого її було позбавлено права на отримання субсидії.
Вказувала, що відповідач ОСОБА_2 є працездатним, має задовільний стан здоров`я та може надавати їй матеріальну допомогу. Відповідач ОСОБА_3 є приватним підприємцем, тому також має можливість надавати їй матеріальну допомогу.
Зазначала, що розмір її пенсії є мінімальним 1790,60 грн. та є її єдиним доходом. Вона не в змозі самостійно себе утримувати, сплачувати комунальні послуги, внаслідок чого за надані послуги наявна заборгованість. 
Крім того, вона хворіє, у неї стенокардія, кардіосклероз, ожиріння, цукровий діабет ІІ типу, хвороба суглобів ніг, у зв`язку з чим вона потребує постійного лікування, що обумовлює потребу купівлі ліків, а також стаціонарного лікування двічі на рік. Вона також в обов`язковому порядку здійснила протезування зубів, за що нею було сплачено 5000 грн.
Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на її користь аліменти на її утримання у розмірі по 2000 грн з кожного щомісячно та довічно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 червня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі по 600 грн з кожного щомісячно, починаючи стягнення з 11 березня 2021 року і довічно.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач є пенсіонеркою та отримує пенсію, що є її єдиним доходом, розмір якої не забезпечує потреб на харчування і лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідачі, які є її синами, не надають. При цьому, визначаючи розмір стягуваних аліментів, судом першої інстанції враховано стан здоров`я відповідачів, перебування на утриманні одного з них дитини-інваліда.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дане рішення  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
06 липня 2021 року ОСОБА_3 подав заяву про приєднання до апеляційної скарги  ОСОБА_2 , в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що сама по собі наявність захворювання та необхідність спеціального харчування, без надання доказів про такі витрати, не свідчить про потребу позивачки у матеріальній допомозі, а надані нею квитанції про придбання ліків та продуктів харчування викликають сумнів у їх достовірності.
Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що за урядовою програмою реімбурсації «Доступні ліки» медичні препарати від серцево-судинних захворювань, діабету ІІ типу надаються безкоштовно.
Також судом першої інстанції відхилено його доводи щодо допустимості квитанцій та чеків про придбання продуктів харчування, оскільки в них містяться відомості про придбання продуктів харчування, які в силу встановлених позивачці діагнозів, їй приймати заборонено. 
Крім того, у резолютивній частині судового рішення, зазначено про стягнення з відповідачів аліментів на утримання ОСОБА_5 , починаючи з дня звернення з позовом до суду, однак норма, яка вказує на необхідність стягнення такого виду аліментів саме з дня подачі позову відсутня, а тому такі аліменти, у разі задоволення позову, підлягають стягненню з дня вступу рішення в законну силу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція апеляційного суду 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення наступних підстав.

Обставини справи
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (т.1 а.с.118,119).
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та одержує пенсію за віком, розмір якої станом на січень 2021 року становить 1790,60 грн (т.1 а.с.10,14).
Відповідно до висновку ЛКК №346 від 02 лютого 2021 року, ОСОБА_1 поставлено діагнози: діабет ІІ типу, середнього ступеню тяжкості, стабільна стенокардія, церебральний атеросклероз, хронічний панкреатит та інші. ОСОБА_1 потребує постійного прийому ліків та лікування в стаціонарі два рази на рік (т. 1 а.с.17).
ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення. 
Згідно із даними Головного управління ДПС у Чернівецькій області ОСОБА_3 перебуває на обліку в Чернівецькій ДПІ ГУ ДПС як фізична особа-підприємець (т.1 а.с.196).
Сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.22).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.
Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).
З указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 
1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 
2) непрацездатність матері, батька; 
3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. 
Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. 
Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.
З урахуванням вказаного, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка є непрацездатною особою, має лише єдиний дохід - пенсію у розмірі 1769 грн, яка виходячи з її стану здоров`я не може задовольнити її життєві потреби, а тому вона має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідачі, які є її синами, та мають можливість сплачувати аліменти на утримання матері. 
Оскільки обов`язок батьків утримувати дитину не залежить від їхнього матеріального стану, то і обов`язок дітей щодо батьків не пов`язується з цією обставиною.
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачі можуть і зобов`язані надавати матеріальну допомогу своїй матері у вигляді аліментів.
Разом з тим, відповідачами не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження їхніх доходів та того, що у них немає можливості надавати допомогу своїй матері. 
Водночас судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати непрацездатну матір.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачка ухилялася від виконання своїх материнських обов`язків, оскільки такі доводи не підтверджені належними доказами.
Зокрема судом першої інстанції вірно зазначено, що доказами на підтвердження таких обставин можуть бути: судове рішення у кримінальному провадженні за статтею 164 КК України, постановами суду про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП, або документи, які стали підставою для призначення дитині тимчасової державної допомоги, відповідно до положень Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189. Наявність факту ухилення також може бути підтверджена рішенням суду про стягнення заборгованості за аліментами або довідкою органу ДВС про наявність такої заборгованості.
Жодного із вищезазначених доказів, що позивачка ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх синів, відповідачами суду надано не було.
Посилання відповідачів на те, що на момент розгляду справи позивачка отримує пенсію у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум є неприйнятними, оскільки отримання матір`ю доходів у розмірі прожиткового мінімуму, автоматично не свідчить, що мати не потребує матеріальної допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка має ряд захворювань, зокрема діабет ІІ типу, кардіосклероз, стенокардія, гіпертонічна хвороба ІІ ст., що підтверджується випискою з медичної карти, що зумовлює постійний прийом нею ліків, а також стаціонарного лікування двічі на рік. Отже, отримувана позивачкою пенсія, розмір якої станом на січень 2021 року становив 1790,60 грн, не забезпечує навіть мінімальних витрат на лікування, харчування та сплату комунальних послуг. 
Доводи відповідача ОСОБА_2 проте, що він повністю оплачує комунальні послуги, в тому числі і за позивачку, не підтверджені належним чином, оскільки надані ним квитанції про сплату комунальних послуг не дають можливості встановити розмір спожитих послуг позивачкою та окремо відповідача разом з його сім`єю.
Є безпідставними доводи апеляційної скарги в частині визначення дати, з якої стягуються аліменти.
Глава 17 Сімейного Кодексу України «Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання», не містить норми, яка визначає час, з якого присуджуються аліменти на батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).
За таких обставин, при визначенні дати, з якої підлягають стягненню аліменти, колегія суддів вважає за можливе виходити з положень ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
З матеріалів справи вбачається, що позов до суду пред`явлений 11 березня 2021 року, тому визначення судом першої інстанції дати початку стягнення аліментів з 11 березня 2021 року ґрунтується на нормах матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 червня 2021 року залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                                Н.К. Височанська
Судді:                                                 А.І. Владичан
І.М. Литвинюк