Дата документу 13.07.2021 Справа № 336/6438/18

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 336/6438/18
Провадження №22-ц/807/2445/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М.,
суддів Дашковської А.В.,Кочеткової І.В.
за участю секретаря судового засідання Остащенко О.В.
      
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року в складі судді Щасливої О.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, про визначення порядку користування житловим будинком,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, уточненим в процесі розгляду про визначення порядку користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування уточненого позову зазначила, що є учасником права спільної часткової власності на вказане житло, їй належить 11/16 частин домоволодіння, тоді як відповідачу, який є співвласником будинку, належать 5/16 частин. Будинок, який має загальну площу 89 м2, житлову площу 52,3 м2, складається з чотирьох жилих кімнат: 1-4 площею 8,2 м2, 1-5 площею 12 м2, 2-5 площею 14, 6 м2, 2-6 площею 17, 5 м2, коридору 1-1 площею 4, 9 м2, санвузлу 1-2 площею 4, 5 м2, кухні 1-3 площею 7, 5 м2, коридору 2-1 площею 5,4 м2, коридору 2-2 площею 2,9 м2, санвузлу 2-3 площею 2,9 м2, кухні 2-4 площею 8,6 м2.
Позивач фактично користується коридором 1-1 площею 4,9 м2, санвузлом 1-2 площею 4,5 м2, кухнею 1-3 площею 7, 5 м2, кімнатою 1-4 площею 18,2 м2, кімнатою 1-5 площею 12 м2, загальна площа яких становить 37,1 м2, хоча площа приміщень, яка має перебувати у користуванні ОСОБА_2 у відповідності до розміру частки позивача, повинна становити 61,2 м2. В той же час відповідач, на чию частку припадає 27,8 м2, використовує приміщення загальною площею 51,9 м2, яка майже вдвічі більше тієї, право на яку йому належить.
Оскільки вона має право на користування належним їй нерухомим майном у розмірі, пропорційному розміру частки в праві спільної власності, просить виділити їй в користування приміщення загальною площею 51,7 м2, яку утворюють відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи: коридор 1-1 площею 4, 9 м2, санвузол 1-2 площею 4, 5 м2, кухня 1-3 площею 7, 5 м2, кімната 1-4 площею 18,2 м2, кімната 1-5 площею 12 м2, кімната 2-5 площею 14, 6 м2. За вказаним варіантом відповідачу належить право користування коридором 2-1 площею 5,4 м2, коридором 2-2 площею 2,9 м2, санвузлом 2-3 площею 2,9 м2, кухнею 2-5 площею 8,6 м2, кімнатою 2-6 площею 17, 5 м2. Для влаштування вказаного порядку у відповідності до висновку експерта необхідно здійснити дверний отвір між приміщеннями 1-5 та 2-5, а також закласти дверний отвір між приміщеннями 2-5 та 2-4.
Вказані переобладнання не потребують отримання будівельного паспорту, а позивач готова їх здійснити за рахунок власних коштів та зусиль за умови, що відповідач не буде чинити їй у цьому перешкоди.
Вирішити питання визначення порядку користування житлом у позасудовому порядку не сталося можливим через відмову відповідача.
У зв`язку з викладеним просить затвердити наведений у висновку експерта порядок користування приміщеннями у житлі, а також покласти на неї відповідальність за здійснення переобладнань, передбачених висновком, та зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод під час вчинення цих переобладнань.
Господарські споруди, що розташовані на земельній ділянці, а саме: душ Ж, погріб пг, колонку № 3, ворота № 6, паркани №/№ 7, 8, 9, 10, ворота № 11, стіну будівлі № 12, замощення №/№ І, П, Ш просить залишити у спільному користуванні співвласників.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року позов задоволено. 
Визначено порядок користування будинком АДРЕСА_1 .
Надано в користування ОСОБА_2 приміщення в будинку, а саме: кімнату 1-1 площею 4, 9 м2, санвузол 1-2 площею 4, 5 м2, кухнею 1-3 площею 7, 5 м2, кімнатою 1-4 площею 18,2 м2, кімнатою 1-5 площею 12 м2, кімнатою 2-5 площею 14, 6 м2 загальною площею 51,6 м2,.
Надано в користування ОСОБА_1 приміщення в будинку: коридор 2-1 площею 5,4 м2, коридор 2-2 площею 2,9 м2, санвузол 2-3 площею 2,9 м2, кухню 2-5 площею 8,6 м2, кімнату 2-6 площею 17, 5 м2 загальною площею 37,3 м2.
Розташовані на земельній ділянці під будинком душ Ж, погріб пг, колонку № 3, ворота № 6, паркани №/№ 7, 8, 9, 10, ворота № 11, стіну будівлі № 12, замощення №/№ І, П, Ш залишено у спільному користуванні сторін.
Покладено на ОСОБА_2 відповідальність за улаштування дверного отвору між приміщеннями 1-5 та 2-5, а також закладення дверного отвору між приміщеннями 2-5 та 2-4.
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод при проведенні переобладнань в будинку, а саме: улаштуванні дверного отвору між приміщеннями 1-5 та 2-5 та закладенні дверного отвору між приміщеннями 2-5 та 2-4.
Стягнуто з відповідача судові витрати. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 

За змістом апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що прибудова під літ. А-1, а-3, що є його єдиним житлом не входила до спадкової маси після смерті ОСОБА_3 так як є самочинно побудовою, що підтверджується відповідними судовими рішеннями. Тобто ОСОБА_3 за життя розпорядилась не належною їй житловою прибудовою літ. А-1відносно якої протягом 2011-2016 років велись спори. 
Також апелянт зазначає, що рішення нотаріуса як реєстратора від 08.06.2018 щодо реєстрації права власності на ОСОБА_3 є незаконним так як на час реєстрації були відсутні правовстановлюючі документи. 
Також позивачем не було надано до суду жодних доказів порушення її права користування спірним житловим будинком та земельної ділянки з боку відповідача, або обмеження її у праві користування належними їй частини житлового будинку. Апелянт також не вважає наданий експертом ОСОБА_4 варіант можливим до виконання та затратним для своєї родини.

22 червня 2021 року позивачем ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу. 

У відзиві зазначено, що для доведення переконливості позовних вимог нею використаний згаданий судом висновок будівельно-технічної експертизи, з якого випливає, що за єдиним запропонованим експертом варіантом користування приміщеннями будинку співвласнику (позивачу) належить виділити у користування коридор 1-1 площею 4, 9 м2, санвузол 1-2 площею 4, 5 м2, кухню 1-3 площею 7, 5 м2, кімнату 1-4 площею 18,2 м2, кімнату 1-5 площею 12 м2, кімнату 2-5 площею 14, 6 м2 загальною площею 51,6 м2.
Співвласнику (відповідачу) пропонувалось для користування коридор 2-1 площею 5,4 м2, коридор 2-2 площею 2,9 м2, санвузол 2-3 площею 2,9 м2, кухню 2-5 площею 8,6 м2, кімнату 2-6 площею 17, 5 м2 загальною площею 37,3 м2 (а. с. 17-31).
Зазначений порядок користування, максимально відповідає розміру часток співвласників та не посягає на права відповідача, який отримує в користування приміщення, площа якого на 9,48 м2 більше площі, ніж та на яку він може претендувати у відповідності до розміру його частки.
Необхідні для реалізації цього варіанту переобладнання не порушують вимоги ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», а для здійснення цих робіт не потрібно отримання будівельного паспорту, оскільки вони не містять ознак самочинного будівництва.
Як зазначила позивач, на думку відповідача порядок користування будинку взагалі не потрібен, оскільки він не згоден з наявністю у неї права на це майно. Водночас право позивача, в тому числі на користування і розпорядження належним їй нерухомим майном захищається відповідно до Конституції України та положень ЦК України і не залежить від незгоди інших осіб із таким правом власності. 
Відповідач неодноразово зазначав, що має намір оскаржити спадковий договір від 2015 року, як і рішення реєстратора про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на спірне майно, але так цього і не зробив.
Позивач просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 – без задоволення. 

Від третьої особи Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради 24.06.2021 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
У відзиві зазначено, що право користування житловим будинком та земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.
Відносно питання про надання Департаментом висновку, щодо технічної можливості переобладнання житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до наданого Висновку експерта від 28.07.2017 № 151-17, представник Департаменту зазначив, що останній не має повноважень та не надає висновків щодо можливості такого переобладнання. 
За змістом відзиву заявили клопотання про розгляд справи без участі представника Департаменту в судовому засіданні. Вирішення справи залишили на розсуд суду. 

Відповідач до апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно ( а.с.102,т.2)

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Судова колегія, враховуючи положення ч.2ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції, сторонам на праві спільної часткової власності належить будинок АДРЕСА_1 . Позивач є власником 11/16 частин вказаного майна, відповідачу належить 5/16 його частин.

Згідно даних технічного паспорту будинок, який має загальну площу 89 м2, житлову площу 52,3 м2 та складається з чотирьох жилих кімнат: 1-4 площею 8,2 м2, 1-5 площею 12 м2, 2-5 площею 14, 6 м2, 2-6 площею 17, 5 м2, коридору 1-1 площею 4, 9 м2, санвузлу 1-2 площею 4, 5 м2, кухні 1-3 площею 7, 5 м2, коридору 2-1 площею 5,4 м2, коридору 2-2 площею 2,9 м2, санвузлу 2-3 площею 2,9 м2, кухні 2-4 площею 8,6 м2.

Між сторонами склався порядок користування означеними приміщеннями, який полягає в тому, що позивач фактично користується коридором 1-1 площею 4,9 м2, санвузлом 1-2 площею 4, 5 м2, кухнею 1-3 площею 7, 5 м2, кімнатою 1-4 площею 18,2 м2, кімнатою 1-5 площею 12 м2, загальна площа яких становить 37,1 м2.
Відповідач використовує коридор 2-1 площею 5,4 м2, коридор 2-2 площею 2,9 м2, санвузол 2-3 площею 2,9 м2, кухню 2-4 площею 8,6 м2, кімнату 2-5 площею 14, 6 м2, кімнату 2-6 площею 17, 5 м2 (а. с. 21).

Загальна площа будинку складає 89 м2, загальна площа приміщень, якими користується ОСОБА_2 становить 37,1 квадратних метрів; площа приміщень, що перебувають у користуванні ОСОБА_1 обчислюється 51,9 квадратних метрів ( т.1 а. с. 21).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначав, що враховуючи розмір загальної площі будинку, яка перебуває у спільній частковій власності сторін, позивачу належить право на користування частиною спірного житлового будинку площею 61,18 м2 ( 89 м2 : 16 х 11), відповідачу – право на користування приміщеннями площею 27,82 м2 ( 89 м2 : 16 х 5). Проте, у фактичному користуванні позивача знаходиться приміщень площею 37,1 м2, у користуванні відповідача перебувають приміщення загальною площею 51,9 м2, що свідчить про порушення права учасника спільної часткової власності на здійснення цього права щодо частини нерухомого майна, яка відповідає розміру його частки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 2,4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст. 356 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з тим право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. ( ч. 1-3 ст.358 ЦК України).

Судом встановлено, що між співвласниками спірного домоволодіння наявний конфлікт щодо користування ним, згоди сторони добровільно дійти не можуть. 
За змістом відзиву на позовну заяву та пояснень наданих в судових засіданнях відповідач ОСОБА_1 не визнає право ОСОБА_2 на фактичне користування житловим будинком у відповідності до її частки у спільній частковій власності. 

З матеріалів справи вбачається, що позивачці ОСОБА_2 належать 11/16 часток житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі спадкового договору, укладеного 08.05.2015 між нею та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекеєвою І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 746. 

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 78438331: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , має загальну площу 89 кв. м. та житлову площу 52,3 кв. м. 

Право власності ОСОБА_2 за 11/16 частин вказаного будинку на підставі вищезазначеного спадкового договору внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 33464773 від 18.01.2017. 

Згідно з ч. 1,2,4 ст. 182 ЦПК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 вказаного Закону, реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Таким чином, право власності ОСОБА_2 на 11/16 частин спірного житлового будинку, загальна площа якого складає 89 м.кв., підтверджена відповідними правовстановлюючими документами і технічним паспортом та зареєстровано у встановленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ураховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази скасування документів на підставі яких проведено відповідну державну реєстрацію прав власності за ОСОБА_2 чи скасування запису № 18604357 про проведену державну реєстрацію речових прав на спірне нерухоме майно, колегія суддів не приймає доводи апелянта, які засновані на тому, що рішення нотаріуса щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 є незаконним з підстав проведення його за відсутності правовстановлюючих документів. 

З цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що прибудова під літ. А-1 має статус самовільної і її площа не може були включена до складу площі спірного житлового будинку. 

Як правильно зазначив суд першої інстанції, в технічному паспорті, який складений за наслідками інвентаризації житлового будинку, відсутні посилання на самочинне будівництво, що як таке, що побудовано до 5 серпня 1992 року, не належить до самочинного у відповідності до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.03.2001 року.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі те, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження, № 151-17 проведеного на замовлення ОСОБА_2 28.07.2017 було визначено лише один варіант розподілу спірного житлового будинку, за яким співвласнику ОСОБА_2 виділяється наступні приміщення в житлового будинку: прим. 1-1 (4,9м2) – коридор; прим. 1-2 (4,м2) – санвузол; прим. 1-3 (7,5 м2) – кухня; прим. 1-4 (8,2 м2) – кімната; прим. 1-5 (12,0 м2) – кімната; прим. 2-5 (14,6 м2) – кімната разом 51,6 м2. Співвласнику ОСОБА_1 виділяється наступні приміщення в житловому будинку: 2-1 площею 5,4 м2, коридор 2-2 площею 2,9 м2, санвузол 2-3 площею 2,9 м2, кухню 2-5 площею 8,6 м2, кімнату 2-6 площею 17, 5 м2 загальною площею 37,3 м2 (а. с. 17-31).
Згідно варіанту №1 розподілу необхідно виконати наступні переобладнання в житловому будинку: між приміщеннями 1-5 та 2-5 улаштувати дверний отвір, між приміщеннями 2-5 та 2-4 закласти дверний отвір.
Таким чином, після виконання вказаних переобладнань у кожного із співвласників буде наявна ізольована частина житлового будинку з окремими виходами. Як вказано судовим експертом ОСОБА_4 вказані переобладнання не порушують вимоги ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення.» 
Відповідно до вказаного варіанту розподілу частки співвласників в житловому будинку складатимуть 58/100 частин – ОСОБА_2 , 42/100 частин ОСОБА_1 .

При цьому судом першої інстанції правильно встановлено, що у даному випадку такий порядок користування не посягає на право відповідача, який отримує в користування приміщення, чия площа на 9,48 м2 більше площі на яку він вправі претендувати у відповідності до розміру його частки в праві спільної власності.

Як передбачено ч. 2,3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. ( ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).
Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_1 не були спростовані належними та допустимими доказами висновки судового експерта Майстренко І.О. Дніпропетровського НДІСЕ щодо можливості розподілу спірного житлового будинку за варіантом розподілу №1. Окрім того, відповідач також не заявляв клопотань щодо призначення додаткової чи повторної експертизи з цих питань. 

За вказаних обставин посилання апеляційної скарги на неможливість вчинення визначених експертом переобладнань щодо вчинення та закладання дверного отвору є необґрунтованими та непідтверджені матеріалами справи. 

Посилання відповідача на положення ст. 357 ЦК України та твердження відносно того, що прибудова літ. А-1 збудована ОСОБА_1 та є його особистою власністю, є неприйнятними.

Так, положеннями ч.2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Наразі в матеріалах справи відсутні докази реєстрації прибудови літ. А-1 як особистої приватної власності ОСОБА_1 ..

В описових частинах судових рішень, на зміст яких посилається відповідач, міститься інформація щодо того, що вказана прибудова була створена як самим ОСОБА_1 так і ОСОБА_6 разом з своїм чоловіком ОСОБА_7 (а.с. 39,42 т. 2), яка не може бути прийнята апеляційним судом в якості належного, допустимого доказу у цій справі. 

Подання до апеляційного суду заяви відповідачем, якою він інформує колегію суддів про те, що ним направлено на адресу Запорізького адміністративного суду позов про скасування рішення державного реєстратора, діями якого, як вважає відповідач, він позбавлений права власності на збудоване ним майно, не є достатньою підставою для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що встановлений порядок користування домоволодінням, який запропонований експертом та який просив встановити позивач, буде найбільш раціональним, забезпечить можливість експлуатації та обслуговування житлового будинку та розташованих на земельній ділянці господарсько-побутових споруд.

Встановлення порядку користування домоволодінням між співвласниками, відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України, є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток, належних на праві власності кожному із співвласників.

З урахуванням загального принципу цивільного судочинства, справедливості, добросовісності та розумності, а також відповідно до принципу пропорційності, як елементу конституційного принципу верховенства права, колегія суддів вважає, що встановлений судом першої інстанції порядок користування домоволодінням не порушує прав та інтересів кожного із співвласників та відповідає засадам справедливості.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 липня 2021 року .

Головуючий                                                 О.М. Кримська

Судді:                                                         А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова