ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

01 липня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/1426/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіна М.А.
секретар судового засідання: Мамчич Р.О.

За участю представників учасників справи:
від відповідача – адвокат Рубінс А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южноукраїнська АЕС” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.02.2021
по справі №915/1426/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Альянс”
до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южноукраїнська АЕС” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”
про стягнення 10 079 793, 46 грн

ВСТАНОВИВ
У листопаді 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю “Альянс” (далі – ТОВ “Альянс”) звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южноукраїнська АЕС” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (далі – ДП “НАЕК “Енергоатом”) борг у сумі 44 028 256, 90 грн, з яких:
-          за договором про закупівлю робіт за темою: “Енергоблок № 3. Роботи по заміні конденсатора ТГ” № 10/2019 від 20.05.2019 року, реєстраційний помер 20-123-01-19-05455 від 31.05.2019 року, 26 532 577, 82 грн основного зобов`язання, 6 854 076, 10 грн пені та 561 809, 52 грн 3% річних;
-          за договором № 22/19 від 02.08.2019 року роботи за темою: “ДСТУ Б Д.1.1-1-2013 (ДК 021:2015-45000000-7 Будівельні роботи та поточний ремонт) Будівництво головного корпусу АТГ на 350 автомобілів ВП ЮУ АЕС у Миколаївській області м. Южноукраїнськ, Промзона. Будівля боксів для зберігання мобільних насосних установок” (реєстраційний номер 30-123-01-19-05683 від 16.08.2019 року) 8 372 728, 91 грн основного зобов`язання, 1 534 355, 97 грн пені, 172 708, 58 грн 3% річних.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за виконаних позивачем робіт.
Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.11.2020 року роз`єднано позовні вимоги ТОВ “Альянс” про стягнення з ДП “НАЕК “Енергоатом” заборгованості за договорами № 10/2019 від 20.05.2019 року та № 22/19 від 02.08.2019 року у розмірі 44 028 256, 90 грн., виділивши в самостійні провадження позовні вимоги, а саме:
1) позовні вимоги про стягнення з Відокремленого підрозділу “Южно-Українська Атомна електрична станція” Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” заборгованості за Договором про закупівлю робіт за темою: “Енергоблок № 3. Роботи по заміні конденсатора ТГ” № 10/2019 від 20.05.2019 року, реєстраційний помер 20-123-01-19-05455 від 31.05.2019 року, 26 532 577, 82 грн. основного зобов`язання, 6 854 076, 10 грн. пені та 561 809, 52 грн. 3% річних розглядати у справі № 915/1389/20;
2) позовні вимоги про стягнення з Відокремленого підрозділу “Южно-Українська Атомна електрична станція” Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” заборгованості за Договором № 22/19 від 02.08.2019 року роботи за темою: “ДСТУ Б Д.1.1-1-2013 (ДК 021:2015-45000000-7 Будівельні роботи та поточний ремонт) Будівництво головного корпусу АТГ на 350 автомобілів ВП ЮУ АЕС у Миколаївській області м. Южноукраїнськ, Промзона. Будівля боксів для зберігання мобільних насосних установок” (реєстраційний номер 30-123-01-19-05683 від 16.08.2019 року) 8 372 728, 91 грн. основного зобов`язання, 1 534 355, 97 грн. пені, 172 708, 58 грн. 3% річних виділити в самостійне провадження за №915/1426/20.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.02.2021 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 8  372 728, 91 грн суми основного зобов`язання, 468 090, 02 грн пені, 171 572, 32 грн 3 % річних та 142 207, 22 грн витрат по сплаті судового збору, розстрочено виконання рішення суду строком на 4 місяці рівними частинами, в решті позову відмовлено. 
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції, стосовно вимоги про стягнення пені, пославшись на умови п. 10.4. укладеного між сторонами договору зазначив, що розмір пені не повинен перевищувати 936 180, 04 грн. Позивачем нараховано відповідачу 2 101 554, 75 грн - пені за період з 25.02.2020 року по 01.11.2020 року. Позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 1  534 355, 97 грн. Перевіривши розрахунок розміру пені, суд першої інстанції встановив, що позивачем при нарахуванні пені застосовано облікову ставку НБУ, а також неправильно визначено день, з якого починається прострочення. Місцевим господарським судом здійснено перерахунок розміру пені, виходячи з умов п. 10.4 договору та періодів нарахувань (які є аналогічними 3 % річних) та встановлено, що пеня за вказаний період становить 2  093 182, 23 грн. Проте, враховуючи умови п. 10.4 договору щодо обмеження розміру пені, не більше 7 % вартості договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір пені повинен обмежуватись сумою в розмірі 936 180, 04 грн. 
Також, в мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та можливість зменшення розміру пені на 50 % до 468 090, 02 грн.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ДП “НАЕК “Енергоатом” звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області по справі 915/1426/20 в частині стягнення 468 090, 02 грн пені, та в цій частині змінити, вказавши суму стягненні пені у розмірі 327 817,49 грн.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що в оскаржуваному рішення суд першої інстанції у порушення приписів ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України під час здійснення розрахунку пені врахував період, що є більшим, ніж шість місяців.
До того ж, за твердженням апелянта, здійснюючи розрахунок пені судом першої інстанції було враховано умови п. 10.4. укладеного між сторонами договору, яким визначено, що у разі невиконанню замовником своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт при наявності фінансуванню дирекцією ДП НАЕК, замовник на вимогу підрядника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 7% вартості договору.
Разом з тим, апелянт зазначає, що положеннями статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України що діяла у період, за який нараховувалася пеня.
Відтак, на переконання апелянта, максимальний розмір пені, що міг бути стягнутий за рішенням суду,  нарахований на 6 місяців та розмір якого не перевищує подвійної облікової ставки Національного баню України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня, складає 655 634,98 грн.
В той же час, як зазначає скаржник, з урахуванням доказів наданих сторонам, судом першої інстанції прийнято рішення про стягнення 50% від допустимої, на думку суду суми пені у розмірі 468090,02 грн, тоді як сума стягнення з урахуванням зменшення, на переконання апелянта, повинна складати 327 817,49 грн (50% від максимальної суми 655 634,98 грн). Відтак, апелянт вважає, що судом надлишково стягнута сума пені у розмірі 140 272,53 грн.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №915/1426/20 та призначено справу до розгляду на 01.07.2021.
Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
На переконання позивача, суд першої інстанції детально вивчив всі матеріали справи, належним чином оцінив та дослідив докази і прийняв законне та обґрунтоване рішення. 
В обґрунтування своїх заперечень позивач посилаючись на приписи ст. 231 ГК України зазначає, що сторонами у п. 10.4 договору визначено відповідність у вигляді пені у разі невиконання замовником своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт. Таким чином, на переконання позивача, суд першої інстанції правильно вказав про відсутність підстав для здійснення нарахування пені за укладеним між сторонами договором у розмірі облікової ставки Національного банку України та правильно здійснив перерахунок розміру пені, виходячи з умов пункту 10.4 договору, яким сторонами узгоджено пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 7 % вартості договору.
Окрім того, як вважає позивач, судом першої інстанції правильно встановлено, що з урахуванням вартості договору відповідно до пункту 2.1 (в редакції додаткової угоди № 1), розмір пені за умовами пункту 10.4 договору не повинен перевищувати 936180,04 грн.
Позивач також вважає, що місцевий господарський суд проаналізувавши правові позиції сторін, враховуючи думку відповідача та вимогу, що заявлена у клопотанні про зменшення розміру пені, враховуючи збалансованість інтересів сторін, причини та строк прострочки платежів, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, в тому числі в частині зменшення розмір пені на 50 %.
Під час судового засідання від 01.07.2021 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні. 
Представник позивача своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався. 
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведені приписи колегія суддів переглядає оскаржуване рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині стягнення пені.  
Як вбачається з матеріалів справи, 02.08.2019 року між ДП “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі ВП “Южноукраїнська АЕС” ДП “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (замовник) та ТзОВ “Альянс” (підрядник) був укладений договір № 22/2019 роботи за темою: “ДСТУ Б Д.1.1-1-2013 (ДК 021:2015-45000000-7 Будівельні роботи та поточний ремонт) Будівництво головного корпусу АТГ на 350 автомобілів ВП ЮУ АЕС у Миколаївській області м. Южноукраїнськ, Промзона. Будівля боксів для зберігання мобільних насосних установок” (реєстраційний номер 30-123-01-19-05683 від 16.08.2019 року).
Відповідно до п. 1.1 договору підрядник, в межах договірної ціни, виконує на свій ризик власними силами і засобами, якісно і у встановлений договором термін, роботи за темою: “ДСТУ Б Д.1.1-1: 2013 (ДК 021:2015 - 45000000-7 Будівельні роботи та поточний ремонт). Будівництво головного корпусу АТГ на 350 автомобілів ВП ЮУ АЕС у Миколаївській області м. Южноукраїнськ, Промзона. Будівля боксів для зберігання мобільних насосних установок.
Згідно з п. 1.3 договору підрядник здає, в обумовлені терміни, виконані роботи замовнику, за свій рахунок усуває дефекти, що виявилися в процесі виробництва робіт і в межах гарантійного терміну експлуатації. Замовник зобов`язується прийняти та сплатити виконані роботи.
У відповідності до п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1) договірна ціна робіт, доручених до виконання підряднику складає: 13  374 000, 59 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 2  229 000, 10 грн Джерело фінансування: власні кошти ДП “НАЕК “Енергоатом”.
Пунктом 2.2 договору визначено, що договірна ціна договору є динамічною (згідно п. 6.3.2 ДСТУ БД. 1.1-1:2013 твердою або динамічною), визначається відповідно до положень ДСТУ БД.1.1-1:2013 “Правила визначення вартості будівництва”.
Відповідно до п. 2.3 договору остаточна ціна договору визначається з урахуванням фактично виконаного обсягу робіт та фактичних витрат підрядника на придбання матеріальних ресурсів у порядку, визначеному умовами Договору, але не може перевищувати договірної ціни, заявленої у договорі.
Згідно з п. 3.2 договору виконання робіт по п. 1.1 здійснюється підрядником згідно графіка виконання робіт (Додаток № 3).
За умовами п. 3.3 договору продовження терміну виконання робіт, внаслідок форс-мажорних обставин проводиться за погодженням сторін на час дії цих обставин з додаванням часу на відновлення робочого процесу.
Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за договором виконуються наступним чином: оплата за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника після підписання сторонами довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, складену на підставі актів виконання будівельних робіт за формою КБ-2в протягом 45 банківських днів. Підрядник складає акти виконаних робіт у відповідності до визначеного в пункті 1 договору коду згідно ДКПП.
Пунктом 5.4 договору визначено, що приймання актів виконаних робіт вітчизняного виконавця здійснюється за формою КБ-2В до 25 числа поточного місяця, приймання довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 до 28 числа поточного місяця.
Замовник зобов`язаний в термін 10 днів підписати акти виконаних робіт, повідомити про це підрядника або направити підряднику мотивовану відмову. Якщо в термін 10 днів підрядник письмово не повідомлений про мотивовану відмову, роботи вважаються прийнятими замовником і підлягають оплаті.
Відповідно до п. 10.4 договору у разі невиконання замовником своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт при наявності фінансування дирекцією ДП НАЕК, замовник на вимогу підрядника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 7 % вартості договору. 
У відповідності до п. 10.5, п. 10.14 договору стягнення пені та штрафу не звільняє сторін від виконання своїх зобов`язань за цим договором.
Згідно з п. 16.6 договору договір набуває чинності з дати підписання договору та скріплення його печаткою та діє до 31.12.2019 року.
До договору сторонами складено додатки, які є невід`ємною частиною договору, а саме: Додаток № 1 “Протокол узгодження договірної ціни”, Додаток № 2 "Договірна ціна з додатками", Додаток № 3 "Графік виконання робіт", Додаток № 4 "Відомість об`ємів робіт".
До договору між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 від 03.12.2019 року, якою сторони вносили зміни до договору шляхом внесення змін до п. 2.1 договору та викладення додатків в новій редакції в частині зміни договірної ціни та переліку обсягів робіт.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов даного договору позивачем виконано будівельні роботи на загальну суму 13 372 728, 91 грн, що підтверджується: довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ- за грудень 2019 року від 19.12.2019 року на суму 7  259 756, 08 грн, складеної на підставі актів форми КБ-2в № 1, № 2 та № 3 від 19.12.2019 року приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року на суму 620 178, 64 грн (з ПДВ), 2  450 790, 50 грн (з ПДВ) та 4  188 786, 64 грн (з ПДВ)  та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 за грудень-2 2019 року від 19.12.2019 року на суму 6  112 972, 83 грн, складеної на підставі актів форми КБ-2в № 1, № 2 та № 3 від 19.12.2019 року приймання виконаних будівельних робіт за грудень-2 2019 року на суму 4  740 420, 41 грн (з ПДВ), 1 359  543, 59 грн (з ПДВ) та на суму 13 008, 83 грн (з ПДВ).
Однак, відповідач у порушення взятих на себе договірних зобов`язань не сплатив на користь позивача грошові кошти за надані послуги та станом на день звернення до суду із даним позовом заборгованість становила 8  372 728, 92 грн, що не заперечується відповідачем.
За неналежне та несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині оплати наданих послуг, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 1 534 355, 97 грн.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач звернувся до суду із клопотанням про зменшення заявленої до стягнення пені на 99 %.
Приймаючи оскаржуване рішення в частині пені, місцевий господарський суд посилаючись на умови п. 10.4 укладеного між сторонами договору дійшов висновку, що розмір пені повинен обмежуватись сумою в розмірі 936 180, 04 грн та також частково задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру пені, з огляду на що дійшов висновку про стягнення з відповідача пені у розмірі 468 090, 02 грн.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке. 
Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
Приписами ст. 193 ГК України  встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Згідно з ч. 2 ст. 615  та ч. 2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, наявними матеріалами справи підтверджується, та не заперечується сторонами, що на виконання умов договору позивачем виконано будівельні роботи на загальну суму 13 372 728, 91 грн, проте, відповідач у порушення взятих на себе договірних зобов`язань не сплатив на користь позивача грошові кошти за надані послуги та станом на день звернення до суду із даним позовом заборгованість становила 8  372 728, 92 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
При цьому за змістом ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
У ч. 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
За приписами ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Таким чином, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.
Аналогічна правова позиція щодо розміру обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України також викладена у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 по справі №907/65/18, від 30.01.2018 у справі №910/10224/14, від 23.05.2018 у справі №910/15492/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.
Так, у відповідності до п. 10.4 договору у разі невиконання замовником своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт при наявності фінансування дирекцією ДП НАЕК, замовник на вимогу підрядника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 7 % вартості договору.
Втім, визначений сторонами у договорі розмір пені перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Враховуючи зазначене, під час розрахунку пені застосуванню підлягає подвійна облікова ставка Національного банку України, що діяла у спірний період.
У урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що як позивачем, так й судом першої інстанції під час здійснення розрахунку пені не було враховано наведеного обмеження як щодо розміру пені, яка не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, так й обмеження періоду, за який у відповідності до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України може бути заявлена до стягнення пеня. 
Визначаючи період нарахування пені колегія суддів бере до уваги, що відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за договором виконуються наступним чином: оплата за виконані роботи здійснюється після підписання сторонами довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, складену на підставі актів виконання будівельних робіт за формою КБ-2в протягом 45 банківських днів. 
Відтак, граничними строками для оплати за виконані роботи є: 
-          за довідкою про вартість виконаних робіт за формою КБ-3 від 19.12.2019 року на суму 7  259 756, 08 грн граничним строком для оплати є 25.02.2020 року (включно), а тому з 26.02.2020 року боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання;
-          за довідками про вартість виконаних робіт за формою КБ-3 від 19.12.2019 року на загальну суму 6  112 972, 83  грн граничним строком для оплати є 25.02.2020 року (включно), а тому з 26.02.2020 року боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.
З урахуванням наведених умов договору та обмежень встановлених ч. 6 ст. 232 ГК України, період нарахування пені складає з 26.02.2020 – 25.08.2020.
Колегією суддів здійснено власний розрахунок пені виходячи із періоду заборгованості, який складає з 26.02.2020 – 25.08.2020 та розміру заборгованості 8  372 728, 92 грн.
Пеня (8372728.91 * 2 *11.0 * 16)/(366* 100) + (8372728.91 * 2 *10.0 * 42)/(366* 100) + (8372728.91 * 2 *8.0 * 49)/(366* 100) + (8372728.91 * 2 *6.0 * 75)/(366* 100) = 657922, 63 грн.
Відтак, сукупний розмір пені з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ за період з 26.02.2020 – 25.08.2020 складає 657  922 грн 63 коп. 
Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 99% посилаючись при цьому на те, що відповідач не ухиляється від сплати суми основної заборгованості, а є лише заручником обставин викликаних кризою неплатежів в Україні. Відповідач посилався на кризовий фінансовий стан, який виключно є наслідком застосування до відповідача в межах ринку електроенергетики жорстких цінових обмежень та виведення 55% обсягів електричної енергії, що виробляє НАЕК “Енергоатом” з ринкового середовища та їх реалізація практично на безоплатній основі (1 коп. за КВт*год), так і критичного зростання заборгованості перед відповідачем з боку ДП “Гарантований покупець”.
На підтвердження обставин для зменшення неустойки відповідачем надано звіт про фінансові результати ДП НАЕК "Енергоатом" за 9 місяців 2020 року та баланс (звіт про фінансовий стан) ДП НАЕК "Енергоатом" станом на 30.09.2020, підсумки роботи ДП НАЕК "Енергоатом" за 10 місяців 2020 року, опубліковані в мережі Інтернет на офіційному сайті ДП НАЕК "Енергоатом" статті.
Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
У випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга  статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).
Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені на 50 %, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.
Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Втім, з огляду на встановлену судом апеляційної інстанції невірність здійсненого судом першої інстанції розрахунку заявленої до стягнення пені, 50 % має бути вирахувано виходячи із загальної суми пені у розмірі 657  922 грн 63 коп. 
Враховуючи наведене, загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 328  961 грн 31 коп (657922, 63 – 50%).
Колегія суддів вважає необґрунтованим як висновок місцевого господарського суду, так й доводи позивача з приводу того, що нарахування пені має здійснюватися за ставкою погодженою сторонами у п. 10.4. договору, оскільки, як вже було зазначено вище, із посиланням на висновки Верховного Суду, встановлений сторонами у договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. 
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. 
По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.02.2021 по справі №915/1426/20 в частині стягнення пені та судового збору скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.
Розподіл судових витрат, понесених позивачем при поданні позовної заяви і апеляційної скарги, здійснюється судом пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 133  113,75 грн  витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та з позивача на користь відповідача 3131,17 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. 

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.02.2021 по справі №915/1426/20 в частині стягнення пені та судового збору скасувати, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:
«Позов задовольнити частково. 
Стягнути з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южноукраїнська АЕС” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Альянс”:
- 8  372 728, 91 грн  основного зобов`язання;
-  328  961, 31 грн пені;
- 171 572, 32 грн три відсотки річних;
- 133  113,75 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.
Розстрочити виконання рішення суду строком на 4 місяці рівними частинами».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Альянс” на користь Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южноукраїнська АЕС” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” 3131,17 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 06.07.2021.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                                   Мишкіна М.А.