ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6881/21 Справа № 179/684/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 5 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року про відмову у забезпеченні позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , третя особа Царичанська районна державна адміністрація про скасування наказу про надання земельної ділянки у власність та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, -

П О С Т А Н О В И Л А : 

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , третя особа Царичанська районна державна адміністрація про скасування наказу про надання земельної ділянки у власність та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку.
Цього ж дня позивачка надала суду заяву про про забезпечення позову, в якій просила наклаcти арешт на земельну ділянку в розмірі 2 га (кадастровий номер 1222380500:01:001:1281). 
Вказана заява мотивована тим, що предметом позову є скасування наказу ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області №4-12750/15-20-сг від 03 грудня 2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність» за яким ОСОБА_3 надано у власність земельна ділянка в розмірі 2 га (кадастровий номер 1222380500:01:001:1281) із земель, які фактично перебувають у постійному користуванні позивачки, а також скасування державної реєстрації права власності, яку здійснила 10 грудня 2020 року Царичанська районна державна адміністрація під записом № 39691647 в державному реєстрі прав. Тому вважає таку передачу права власності на земельну ділянку незаконною, оскільки раніше їй було надано дозвіл на складання проекту землеустрою на дану земельну ділянку. Заявниця вважає, що після ознайомлення з позовом та розуміючи незворотність скасування права власності на земельну ділянку, ОСОБА_3 матиме змогу провести відчуження земельної ділянки третім особам, що в свою чергу в значній мірі ускладнить та затягне розгляд позову, а можливо призведе до неможливості задоволення позовних вимог в рамках предмету первісного позову. 
Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ухвала суду мотивована тим, що арешт – це накладення заборони на розпорядження майном. Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження можливого відчуження земельної ділянки третім особам та вчинення будь-яких дій, спрямованих на ускладнення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог, вказані побоювання позивачки мають форму припущень та не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 — ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити та накласти арешт на земельну ділянку.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час розгляду іншої справи, предметом якої була вказана земельна ділянка, остання з державної форми власності перейшла в приватну, після чого виникла необхідність звертатись до суду з новим позовом. А тому сама по собі поява даного позову є підтвердженням необхідності забезпечення позову для запобігання ускладнень в подальшому. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості та недоведеності можливого відчуження земельної ділянки третім особам та вчинення будь-яких дій, спрямованих на ускладнення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту та забороною вчиняти певні дії. 
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Згідно ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
Тобто, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.
У своїй заяві про забезпечення позову позивачка не обґрунтувала та не навела правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, саме шляхом накладення арешту. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку.
Доводи апелянта в скарзі про те, що під час розгляду іншої справи, предметом якої була вказана земельна ділянка, остання з державної форми власності перейшла в приватну, після чого виникла необхідність звертатись до суду з новим позовом, а тому сама по собі поява даного позову є підтвердженням необхідності забезпечення позову для запобігання ускладнень в подальшому, - колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали з наведених вище підстав.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції були дотримані вимоги процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                                        П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 — залишити без задоволення.
Ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко