Постанова
Іменем України 
 
14 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 159/2115/15-ц
провадження № 61-15543св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
відповідачі (позивачі за зустрічним позовом):  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2019 року у складі суддіПанасюка С. Л. та постанову Волинського апеляційного суду від 24 червня 2019 року у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду із позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» мотивована тим, що 25 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику у користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 50 000 дол. США зі сплатою 13,5 відсотків річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 24 грудня 2017 року.
На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором кредиту банком укладено з ОСОБА_1 25 грудня 2007 року іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н. С., зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 7890, за умовами якого в іпотеку банку було передано магазин продовольчих товарів загальною площею 57 кв. м та земельну ділянку площею 126 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , а із ОСОБА_2 укладено договір поруки № 074-12/33, за умовами якого останній поручився у повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту та зобов`язувався відповідати перед кредитором разом із ним як солідарний боржник.
Позивач передбачені договором зобов`язання виконав повністю, однак позичальник свої договірні зобов`язання щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків за користування грошовими коштами виконав частково.
У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору кредиту щодо своєчасної сплати суми основного боргу, відсотків за користування грошовими коштами на адресу позичальника 04 вересня 2014 року банком направлено претензію № 08.206-297/85-12119 з вимогою дострокового погашення усієї суми заборгованості та попередженням про примусове її стягнення, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Претензією № 08.206-297/85-12118 повідомлено й поручителя про невиконання позичальником умов основного зобов`язання. 
Заборгованість позичальника перед банком станом на 30 березня 2015 року становить 549 964,36 грн, яка включає в себе: 19 112,40 дол. США, що еквівалентно 448 044,83 грн - заборгованість за кредитом; 2 841,57 дол. США, що еквівалентно 66 613,79 грн - заборгованість за відсотками; 32 500,60 грн -пеня (22 241,52 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 30 березня 2014 року по 30 квітня 2015 року включно та 10 259,08 грн - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 30 березня 2014 року по 30 квітня 2015 року включно).
Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за договором від 25 грудня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н. С., зареєстрованим в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 7890 - магазин продовольчих товарів загальною площею 57 кв. м та земельну ділянку площею 126 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною вартості предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
У грудні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору про надання відновлювальної кредитної лінії, договору іпотеки, договору поруки недійсними, обґрунтовуючи його тим, що договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року укладено з суттєвим порушенням істотних умов встановлених діючим законодавством України, які необхідні для його укладення, з використанням елементів нечесної підприємницької практики. Зазначають, що спірний договір суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки споживачі не отримали повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту. 
Умови договору про надання відновлювальної кредитної лінії є несправедливими, кредитування відбулось в іноземній валюті, що суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки грошовою одиницею України є гривня. При укладені кредитного договору банком не було дотримано низки інших істотних умов встановлених законодавством, що регулює спірні правовідносини, зокрема: відсутні основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу до укладення договору про іпотечний борг.
З врахуванням наведеного, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд визнати недійсним договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року, іпотечний договір б/н від 25 грудня 2007 року, договір поруки № 074-12/33 від 25 грудня 2007 року.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2019 року ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення. 
Скасовано заходи забезпечення позову.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 
Відмовляючи ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банк не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, не довів належними доказами самого факту існування заборгованості та її розміру.
Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 про визнання договору про надання відновлювальної кредитної лінії, договору іпотеки, договору поруки недійсними суд першої інстанції виходив з того що, позовна давність за такими вимогами спливла, про застосування якої заявлено стороною у спорі - ПАТ «Укрсоцбанк».
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Рішення місцевого суду оскаржено у апеляційному порядку ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Постановою Волинського апеляційного суду від 24 червня 2019 року скасовано рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2019 року та ухвалено нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк».
Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 19 112,40 дол. США, заборгованості за відсотками у розмірі 2 052,65 дол. США, пені у розмірі 9 515,37 грн. 
Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 25 грудня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 7890 - магазин продовольчих товарів загальною площею 57 кв. м та земельну ділянку площею 126 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною вартості предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 . 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що матеріали справи свідчать про наявність кредитних правовідносин між банком та позичальником і останнім не надано належних та допустимих доказів на спростування розміру заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії.
Доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про отримання ними кредитних коштів лише в сумі 38 000 дол. США та повернення ними отриманих коштів з посиланнями на висновки експерта за результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи № 2398 від 22 грудня 2017 року відповідно до яких документально підтверджується факт повернення та внесення позичальником ОСОБА_1 коштів в касу банку в розмірі 378 983,00 грн, що в еквіваленті становить 47 455,04 дол. США, апеляційний суд відхилив з огляду на те, що відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, заяв на видачу готівки та меморіальних ордерів вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти відповідно до договору відновлювальної кредитної лінії у розмірі 48 400 дол. США.
Суд апеляційної інстанції зазначив про хибність висновків місцевого суду про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовними вимогами про визнання договору про надання відновлювальної кредитної лінії, договору іпотеки, договору поруки недійсними з пропуском строків позовної давності.
Апеляційний суд, переглядаючи справу у частині зустрічних позовних вимог, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 .
Позивачами за зустрічним позовом не доведено, що умови укладених між сторонами правочинів є несправедливими та суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на час укладення договору), а судом не встановлено порушення їх прав та інтересів.
Позичальник протягом тривалого часу (до 30 квітня 2014 року) виконувала умови кредитного договору, сплачувала усі платежі, отже схвалила його умови.
При укладенні договору банком надана інформація відповідачам про детальний розпис сукупної вартості кредиту, визначення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, тому посилання ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 про введення їх в оману банком, умисне замовчування або приховування інформації не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2019 року ПАТ представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 24 червня 2019 року у частині задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та залишити у цій частині рішення суду першої інстанції, а також скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 24 червня 2019 року у частині вирішення зустрічних позовних вимог і ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи осіб, які подали касаційну скаргу
Ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених банком позовних вимог і відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору. 
Судом не було враховано положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 13, 229, 230, 548 ЦК України, а також висновки проведених у справі судових експертиз. 
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
13 грудня 2019 рокуухвалою Верховного Суду  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 поновлено строк касаційного оскарження рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2019 року та постанови Волинського апеляційного суду від 24 червня 2019 рокута відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
У задоволенні клопотання про зупинення дії постанови Волинського апеляційного суду від 24 червня 2019 року - відмовлено.
Справу розподілено судді-доповідачу Мартєву С. Ю.
29 червня 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М. 
15 липня ухвалою Верховного Суду залучено акціонерне товариство «Альфа-Банк» до участі у справі № 159/2115/15-ц в якості правонаступника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».
 
Відзиву на касаційну скаргу не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та  ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 у користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 000 дол. США зі сплатою 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 24 грудня 2017 року.
На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором кредиту між банком та ОСОБА_1 укладено 25 грудня 2007 року іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н. С., зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 7890, за умовами якого в іпотеку банку передано магазин продовольчих товарів загальною площею 57 кв. м та земельну ділянку площею 126 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , а із ОСОБА_2 - договір поруки № 074-12/33, за умовами якого останній поручився у повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту та зобов`язувався відповідати перед кредитором разом із ним як солідарний боржник.
Згідно положень пунктів 3.2.2.2, 3.2.2 пункту 3.2 договору кредиту кредитор має право вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх своїх зобов`язань за цим договором протягом 30 календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу).
Підпунктом 3.3.14 пункту 3.3 договору кредиту передбачено, що позичальник зобов`язаний на вимогу Кредитора у випадках, передбачених у пунктах 2.13.3, 3.2.7 цього договору достроково протягом 30 календарних днів після отримання письмової вимоги кредитора повернути кредит, сплатити проценти, комісії, можливу неустойку (пеню, штраф), а також достроково виконати свої зобов`язання у випадках, в порядку та в строки, що передбачені в пункті 5.4 цього договору.
Відповідно до пункту 3.1.2 пункту 3.1 договору поруки поручитель зобов`язаний у разі невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов`язання відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.
Згідно пункту 2.4.3 пункту 2.4 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позичальник свої договірні зобов`язання щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків за користування грошовими коштами виконав частково.
У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору кредиту щодо своєчасної сплати суми основного боргу, відсотків за користування грошовими коштами 04 вересня 2014 року банком направлено позичальнику претензію № 08.206-297/85-12119 з вимогою дострокового погашення усієї суми заборгованості та попередженням про примусове її стягнення, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яку ОСОБА_1 отримано 03 жовтня 2014 року відповідно до рекомендованого повідомлення № 4301803493140.
Претензією № 08.206-297/85-12118 від 04 вересня 2014 року повідомлено й поручителя про невиконання позичальником умов основного зобов`язання та у разі несплати суми заборгованості - про стягнення суми боргу з нього та позичальника в примусовому порядку, яку отримано ОСОБА_2 03 жовтня 2014 року(т. 1 а.с. 29, 30).
Згідно з рекомендованим повідомленням № 4301803493159 лист вручено особисто.
Зі змісту претензії вбачається що, станом на 31 липня 2014 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 245 212,88 грн, яка складається з: 19 112,40 дол. США, що еквівалентно 229 409,73 грн - заборгованість за кредитом; 1 162,56 доларів США, що еквівалентно 13 954,42 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами; 1 848,73 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором заборгованість позичальника перед банком станом на 30 березня 2015 року становить: 19 112,40 дол. США - заборгованість за кредитом; 2 841,57 дол. США - заборгованість за відсотками; 32 500,60 грн - пеня (22 241,52 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 30 березня 2014 року по 30 квітня 2015 року включно та 10 259,08 грн - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 30 березня 2014 року по 30 квітня 2015 року включно.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2016 року по справі призначено судово-економічну експертизу.
На вирішення експерта поставлено такі питання:
1. Чи підтверджується наявними матеріалами у справі відкриття в ПАТ «Укрсоцбанк» поточних рахунків ОСОБА_1 , які зазначені: у пункті 2.1 кредитного договору № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року -  №  НОМЕР_1 (у національній та/або іноземній валюті); у «Сальдовій відомості по кредитним контрактам на 2014-01-31 ОСОБА_1 , Договір № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року» - №  НОМЕР_2 (UAH) та №  НОМЕР_3 (USD)? Чи відповідає оформлення та відображення ПАТ «Укрсоцбанк» операцій з відкриття вказаних рахунків вимогам нормативних актів НБУ?
2. На скільки відрізняється (збільшується або зменшується) розмір (номінальний та реальний) відсотків річних, зазначений у пункті 1.1.1 (13,5 %) кредитного договору № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року, з урахуванням методу обчислення процентних доходів банку зазначеного у пункті 2.3 («факт/360»), від загального принципу розрахунку процентів за методом «факт/факт» (365/365, або 366/366)?
3. Якими є реальна процентна ставка (у процентах річних) та «абсолютне значення подорожчання кредиту» (у грошовому виразі) на момент укладення договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року та додатку до нього та чи визначено їх в договорі про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року та додатку до нього? Чи відповідають розраховані реальна процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту, зазначеним в цьому договорі процентам за користування кредитом?
4. Який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж: (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами) згідно умов, зазначених на момент укладання договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року? Чи обґрунтовано нормативно та документально виконано ПАТ «Укрсоцбанк» оформлення з надання та погашення кредиту по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року?
5. Чи підтверджується первинними бухгалтерськими документами надання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 50 000 дол. США, відповідно до умов Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року?
6. Чи підтверджується документально та на підставі яких первинних бухгалтерських документів факт повернення позичальником ОСОБА_1 кредитних коштів у касу банку у розмірі 444 399,63 гривень, що в еквіваленті дорівнює 59 137,47 дол. США?
7. Чи підтверджується первинними документами та документами бухгалтерського обліку заборгованість, зазначена у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року станом на 30 березня 2015 року?
8. Чи відповідає розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року станом на 30 березня 2015 року, умовам договору та вимогам нормативних актів щодо ведення обліку банків?
Відповідно до висновку експерта від 03 квітня 2017 року № 2185 здійсненого судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи Віхляєвим О. К. в межах наявних матеріалів відсутній договір банківського рахунку позичальника на відкриття рахунку № НОМЕР_1 (у національній та/або іноземній валюті), який передбачений пунктом 2.1 договору відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року, а також «Сальдова відомість по кредитним контрактам на 2014-01-31 ОСОБА_1 , договір № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року» по рахунках НОМЕР_2 (UАН) та №  НОМЕР_3 (USD).
Таким чином, за наявними матеріалами експертом не встановлено документальне підтвердження відкриття в ПАТ «Укрсоцбанк» поточних рахунків ОСОБА_1 , які зазначені у пункті 2.1 договору відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року № НОМЕР_1 (у національній та/або іноземній валюті) та у «Сальдовій відомості по кредитним контрактам на 2014-01-31 ОСОБА_1 , договір № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року» по рахунках НОМЕР_2 (UАН) та №  НОМЕР_3 (USD).
2. Метод обчислення процентних доходів банку «факт/360», що зазначений в пункті 2.3 договору відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року, арифметично збільшує відсоткову ставку (13,50%) від 1,014% (365/360) до 1,016% (366/360) у порівнянні з методом «факт/факт».
3. За даними пункту 1.1.1 договору відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року процентна ставка за користування кредитом становить 13,50%. Відповідно додатку № 2 «Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту» до договору відновлюваної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року реальна процентна ставка складає 15,22%, абсолютне значення подорожчання кредиту становить 35 161,02 дол. США.
Реальна процентна ставка на момент укладення договору відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року складає 15,91% та є вищою від визначених договором реальної процентної ставки та процентів за користування кредитом.
Абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року складає 36 922,20 дол. США та є вищим від визначеного договором абсолютного значення подорожчання кредиту.
4. За результатами експертизи, в межах наявних матеріалів встановлено, щомісячні платежі (в т. ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), згідно умов на момент укладання договору відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року складає від 423,92 дол. США до 1131,50 дол. США. 
Згідно наявних матеріалів, оформлення банком інформації про сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) під час укладення договору відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року не повній мірі узгоджується з «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
5. В межах наявних документів не встановлено підтвердження первинними бухгалтерськими документами надання ОСОБА_4 кредитних коштів у загальному розмірі (в повному об`ємі) 50 000,00 доларів США, відповідно до умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року.
6. В межах наявних документів, відсутні первинні документи (платіжні документи, квитанції), які підтверджують суми та дати внесення в касу коштів у погашення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року. Таким чином, у зв`язку з відсутністю первинних бухгалтерських документів (платіжних документів, квитанцій) не можливо встановити фактичний розмір повернених позичальником кредитних коштів у касу банку у розмірі 444 399,63 грн, що в еквіваленті дорівнює 59137,47 дол. США.
7. В межах наявних матеріалів відсутні (в т. ч. у відповідь на клопотання не надані) платіжні документи, які підтверджують суми та дати внесення в касу коштів у погашення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року.
Таким чином, обґрунтованість розрахунку заборгованості банку станом на 30 березня 2015 року не можливо встановити, в зв`язку з відсутністю підтвердження виконання платежів (підтвердження фактичної суми та дати оплати) та зарахування сплачених коштів в рахунок погашення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року.
8. В межах наявних матеріалів відсутні (в т. ч. у відповідь на клопотання не надані) платіжні документи, які підтверджують суми та дати внесення в касу коштів погашення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року. Таким чином, обґрунтованість розрахунку заборгованості банку станом на 30 березня 2015 року не можливо встановити, у зв`язку з відсутністю підтвердження виконання платежів (підтвердження фактичної суми та дати оплати) та зарахування сплачених коштів в рахунок погашення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 074/22.2-075К від 25 грудня 2007 року.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2017 року по справу призначено додаткову судово-економічну експертизу.
На вирішення експерта поставлено такі питання:
1. Чи підтверджується документально та на підставі яких первинних бухгалтерських документів факт повернення позичальником ОСОБА_1 кредитних коштів у касу банку у розмірі 444 399,63 грн, що в еквіваленті дорівнює 59 137,47 дол. США?
2. Яка сума внесених у касу «Укрсоцбанку» позичальником ОСОБА_1 гривень та у доларовому еквіваленті підтверджується документально?
Відповідно до висновку експерта від 22 грудня 2017 року № 2398 здійсненого судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи Барабаш Р. В. в ході проведеного дослідження, як вбачається з вищевикладеного та виходячи з наявних матеріалів - підтвердити документально та на підставі яких первинних бухгалтерських документів факт повернення позичальником ОСОБА_1 кредитних коштів у касу банку у розмірі 444 399,63 грн, що в еквіваленті дорівнює 59 137,47 дол. США, неможливо, в зв`язку з відсутністю в повному обсязі первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують факт внесення громадянкою ОСОБА_1 грошових коштівв касу банку для погашення кредитної заборгованості.
Разом з цим, документально підтверджується на підставі первинних бухгалтерських документів факт повернення та внесення позичальником коштів у касу банку у розмірі 378 983,00 грн, що в еквіваленті дорівнює 47 455,04 дол. США, зокрема, за квитанціями за період з 10 квітня 2009 року по 28 березня 2014 року щодо проведених внесень готівкових коштів громадянкою ОСОБА_1 на рахунки банку з призначенням платежів, в тому числі погашення кредиту, відсотків, комісія по кредиту, погашення пені, внесення коштів на рахунки для погашення заборгованості по кредиту.
По другому питанню:
за результатами проведеного дослідження, як вбачається з вищевикладеного та виходячи з наявних матеріалів - документально підтверджується та на підставі первинних бухгалтерських документів факт повернення та внесення позичальником ОСОБА_1 коштів у касу банку у розмірі 378 983,00 грн, шо в еквіваленті дорівнює 47 455,04 дол. США зокрема, за квитанціями за період з 10 квітня 2009 року по 28 березня 2014 року щодо проведених внесень готівкових коштів громадянкою ОСОБА_1 на рахунки банку з призначенням платежів, в тому числі: погашення кредиту, відсотків, комісія по кредиту, погашення пені, внесення коштів на рахунки для погашення заборгованості по кредиту. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»   № 460-IX від 15 січня 2020 року, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що касаційну скаргу було подано у березні 2019 року то розгляд даної справи має відбуватись у порядку та за правилами, що діяли до 08 лютого 2020 року.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 12,  81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
У відповідності до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно пункту 6 частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до статті 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.
Згідно із частинами першою-третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.
У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року  № 15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно частини третьої статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Положеннями статті 109 ЦПК України визначено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Враховуючи, що банком на вимогу суду було надано оригінал кредитної справи (т. 2 а.с. 1) квитанції та виписки по рахункам позичальника, що за своїм об`ємом становить 5 томів справи, вважати що банк не виконав вимоги суду щодо надання необхідних документів для правильного проведення судової експертизи підстав немає.
Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.
Місцевий суд, зазначаючи про те, що банк не надав всіх необхідних документів для проведення судової експертизи мав внести на обговорення сторін питання про допит експерта з метою з`ясування яких саме документів не вистачає останньому для її проведення, враховуючи те, що банк надав оригінал кредитної справи.
Неповний висновок експертизи не може бути покладений в основу судового рішення і повинен оцінюватись разом з іншими доказами у справі. 
Відповідно до частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, а матеріалами справи не підтверджено неправомірних дій банку щодо зміни умов кредитного договору чи приховування реального розміру відсоткової ставки та сукупної вартості кредиту. 
Встановлено, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, а банк надав позичальнику інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав. 
З урахуванням вищенаведених обставин, судом правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель має нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим суди обґрунтовано встановили наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості із позичальника та поручителя.
Розрахунків, наданих банком, позичальником не спростовано.
Апеляційним судом вірно враховано те, що оскільки банк 04 вересня 2014 року пред`явив до позичальника та поручителя вимоги щодо дострокового повернення кредиту протягом 30 днів після отримання цієї вимоги у зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором, то у банку припинилося право нараховувати проценти та пеню після 04 листопада 2014 року.
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав про те, що доводи позичальника та поручителя про отримання ними кредитних коштів лише в сумі 38 000 доларів США та повернення ними отриманих коштів з посиланнями на висновки експерта за результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи № 2398 від 22 грудня 2017 року відповідно до яких документально підтверджується факт повернення та внесення позичальником ОСОБА_1 коштів в касу банку у розмірі 378 983,00 грн, що в еквіваленті дорівнює 47 455,04 дал. США не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідно до наданих банком розрахунку заборгованості, заяв на видачу готівки, меморіальних ордерів встановлено, що  ОСОБА_1 отримала кредитні кошти відповідно до договору відновлювальної кредитної лінії в розмірі 48 400 дол. США (т. 4 а. с. 3-17).
Висновки експерта в яких визначена сума внесених коштів позичальником на погашення кредиту не можуть свідчити про відсутність заборгованості за договором, оскільки після 30.04.2014 року банком нараховувались відсотки як на строкову заборгованість так і на прострочену заборгованість та пеня у зв`язку з неналежним виконанням умов договору.
Решта доводів касаційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд апеляційної інстанціївідповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Волинського апеляційного суду від 24 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді 	С. Ю. Мартєв   	
 	В. А. Стрільчук  	
 	І. М. Фаловська