УХВАЛА

13 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 360/2775/20
адміністративне провадження № К/9901/23309/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу Керівника апарату Луганського апеляційного суду на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року
у справі №360/2775/20 за позовом ОСОБА_1 до Луганського апеляційного суду про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді,
УСТАНОВИВ:
29 червня 2021 року до касаційного суду надійшла скарга Керівника апарату Луганського апеляційного суду.
Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У тексті поданої касаційної скарги скаржник посилається на пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає, що твердження та висновки суду є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам Закону України від 21 січня 1994 року №3855-ХІІ «Про державну таємницю» та Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року №939дск, що і є порушенням норм матеріального права.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, така норма повинна застосовуватися.
Однак, у тексті касаційної скарги скаржником не указано конкретних норм права, щодо застосування яких відсутній висновок Верховного Суду. 
Суд звертає увагу позивача, що формальне посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України не може вважатись належним виконанням вимог такого пункту щодо його обґрунтування.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник указує, що відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1)          суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 
4)          суд встановив обставини, що мають істотне значення на підставі недопустимих доказів.
Так, за змістом пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Аналіз вищенаведеної норми дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав касаційного оскарження, визначених статтею 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.
З огляду на викладене, Суд відхиляє посилання скаржника на указаний підпункт як на підставу касаційного оскарження.
Щодо посилань заявника на пункт 4 частини другої статті 353 КАС України Суд звертає увагу, що заявником не указано які обставини справи установлено на підставі недопустимих доказів, які докази на його думку є недопустимими та у чому полягає така недопустимість. 
З огляду на викладене Суд не бере до уваги посилання скаржника на такий підпункт.
У тексті касаційної скарги, серед іншого, зазначено, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Указано, що 09 березня 2021 року на адресу керівника апарату Луганського апеляційного суду Першим апеляційним адміністративним судом було направлено ухвалу про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою та ухвалу про призначення справи до апеляційного розгляду. Однак, як зазначає заявник, повістка у даному пакеті кореспонденції була відсутня, про що відділом діловодства та обліку звернень громадян Луганського апеляційного суду складено Акт №16 від 09 березня 2021 року про відсутність у додатку судової повістки.
Суд, надаючи оцінку таким доводам скаржника, виходить з такого.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року апеляційну скаргу Керівника апарату Луганського апеляційного суду на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року та справу №360/2775/20 призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 30 березня 2021 року об 11:00 год. У резолютивній частині указаної ухвали зазначено про те, що судове засідання відбудеться у приміщенні Першого апеляційного адміністративного суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15. Явка сторін та третіх осіб в судове засідання суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Заявником не заперечується отримання ним ухвали про призначення справи №360/2775/20 до розгляду 09 березня 2021 року, а тому він був обізнаний про час та дату судового засідання.
Отже, доводи скаржника щодо його навмисного неповідомлення про час та дату судового засідання є безпідставними.
З урахуванням викладеного, Суд уважає обґрунтування скаржника недостатніми для відкриття касаційного провадження у даній справі. 
Суд, також, звертає увагу заявника, що вимогами касаційної скарги є не направлення справи на новий судовий розгляд (як це передбачено частинами другою, третьою статті 353 КАС України), а скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, що передбачено статтею 351 КАС України.
Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин, касаційна скарга Керівника апарату Луганського апеляційного суду підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі №360/2775/20.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.
Ураховуючи викладене та керуючись статтею 169, 328, 330, 332 КАС України Суд, -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Керівника апарату Луганського апеляційного суду на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі №360/2775/20 - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

...........................
Ж.М. Мельник-Томенко
Суддя Верховного Суду