ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/28531/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача:                                                                                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,
при секретарі судового засідання Шуст Н.А.,
за участі:
представника позивача - Острицького А.О.,
представника відповідача - Бєльського-Панасюка О.О.,
представника третьої особи - Коморного В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа - Міністерство оборони України, про визнання протиправними та нечинними підпунктів 2,3 пункту 6 постанови від 30.08.2017 року №704, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними підпунктів 2, 3 пункту 6  Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», такими, що суперечать частині другій статті 59 Закону Україну «Про вищу освіту», як наслідок, такими, які не підлягають застосуванню з моменту набрання чинності  постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704  (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 01.02.2021).
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 встановлено доплату за вчене звання та науковий ступінь, відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 6  постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», всупереч положенням частини другої статті 59 Закону Україну «Про вищу освіту», якими доплату за вчене звання та науковий ступінь встановлено у більшому розмірі, ніж в оскаржуваних положеннях постанови Кабінету Міністрів України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.  
ОСОБА_1 подано до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, у якій позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов повністю. 
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що чинними положеннями Законів України «Про вищу освіту» та «Про наукову і науково-технічну діяльність» передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та вчене звання безвідносно до того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання, чи просто вищим навчальним закладом.
До спірних правовідносин, на думку позивача, мають застосовуватися положення Закону України «Про вищу освіту», зокрема, щодо встановлення доплат за науковий ступінь у розмірі не менше ніж 25відсотків посадового окладу, а також за вчене звання «професор» не менше 33 відсотків посадового окладу.
При цьому, на думку позивача, ті обставини, що на військовослужбовців поширюються правові гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не нівелює їх право на отримання доплат за науковий ступінь та вчене звання у розмірі, встановленому статтею 59 Закону України «Про вищу освіту».
Позивач наполягає, що норма, яку містить підпункт 2 пункту 6 постанови №704 суперечить нормі, яку містить частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту».
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 
Представником Кабінету Міністрів України надано відзив на апеляційну скаргу, у якому підтримано позицію, висловлену у відзиві на позовну заяву. Пояснень на апеляційну скаргу від третьої особи не надходили.
В судове засідання з`явилися представники сторін, надали свої пояснення, у тому числі представник позивача в режимі відеоконференції, наполягали на своїх доводах та аргументах. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як встановлено судом першої інстанції та колегією суддів апеляційного суду, наказом начальника Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба від 26.09.2019 №244 полковника ОСОБА_1 , професора кафедри психології та педагогіки університету, звільненого наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 23.09.2019 №474 з військової служби у запас за пп. «к» (який проходить військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлений строк на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та який вислужив не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо він не висловив бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п. 2 ч. 5  ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 26.09.2019 виключено зі списків особового складу університету та всіх видів забезпечення.
Згідно з копією грошового атестату серії ЗУ №421394, виданого 26.09.2019 Харківським національним університетом повітряних сил імені Івана Кожедуба, ОСОБА_1 виплачено, зокрема, такі додаткові види грошового забезпечення як надбавка за вчене звання у розмірі 10% та надбавка за науковий ступінь у розмірі 10%.
Вказаний розмір надбавки за вчене звання та надбавки за науковий ступінь визначено положеннями підпунктів 2, 3 пункту 6  Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  (далі - Постанова №704), згідно з якими, керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право виплачувати: доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох наукових ступенів доплата встановлюється за одним (вищим) науковим ступенем; доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які займають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю і мають вчене звання доцента (старшого наукового співробітника), в розмірі 5 відсотків, професора - 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Позивач вважає, що зазначений розмір доплат суперечить положенням частини другої статті 59 Закону Україну «Про вищу освіту», відповідно до якої розмір останніх є вищим, з чим звернувся до суду з адміністративним позовом, за результатами розгляду якого судом першої інстанції ухвалено рішення від 26 травня 2021 року.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 26 травня 2021 року, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень врегульовано положеннями  статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, яка поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України (крім рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою  статті 266-1 цього Кодексу),  постанов Верховної Ради  Автономної Республіки Крим.
Відповідно до частини другої  статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності (ч. 3  ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України).
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що в період до 26.09.2019 він працював на посаді професора кафедри психології та педагогіки Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба, а згідно з копією грошового атестату серії ЗУ №421394, позивачу виплачено такі додаткові види грошового забезпечення як надбавка за вчене звання у розмірі 10% та надбавка за науковий ступінь у розмірі 10%.
Оскаржувані положення Постанови №704 застосовувалися до ОСОБА_1 , що не заперечувалося іншими учасниками процесу, тому ОСОБА_1 має право на оскарження Постанови №704 у наведеній частині, а з урахуванням того, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності, позивачем строк звернення до суду не пропущено, про що правомірно зазначено у рішенні суду першої інстанції.
Відповідно до  статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади, здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.
Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених  Конституцією України.
Згідно з частинами першою та другою статті 49  Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання  Конституції  і законів України, актів  Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до  Конституції  та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі  постанов Кабінету Міністрів України.
У свою чергу, нормативно-правовим актом, який відповідно до  Конституції України  визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є  Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Отже, колегією суддів встановлено, що складовими грошового забезпечення військовослужбовця є зокрема, доплати за науковий ступінь та вчене звання військовослужбовця. При цьому чинним законодавством закріплено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, оскільки саме Кабінет Міністрів України законодавець наділив повноваженнями щодо визначення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців.
Як свідчать матеріали справи, позивач проходив військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. І. Кожедуба, на посаді професора кафедри.
Частиною другою статті 59 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцента і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професора - 33 відсотки посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір доплат за рахунок власних надходжень.
Водночас, статтею 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього закону здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і у межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Окрім того, пунктом 26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України встановлено, що норми та положення статей Закону України «Про вищу освіту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Таким чином, з наведених вище положень законодавства вбачається, що повноваження щодо встановлення доплат за науковий ступінь та вчене звання, визначення їх розміру  за Законом України «Про вищу освіту» закріплені за Урядом.
Приписами підпунктів 2, 3 пункту 6 Постанови №704 визначено, що керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право виплачувати: доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох наукових ступенів доплата встановлюється за одним (вищим) науковим ступенем; доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які займають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю і мають вчене звання доцента (старшого наукового співробітника), в розмірі 5 відсотків, професора - 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).
          Відтак, встановлення Урядом розмірів доплат за науковий ступінь та вчене звання військовослужбовців узгоджується з нормами чинного законодавства та не суперечить йому.
Колегія суддів не вбачає суперечностей між положеннями частини другої  статті 59 Закону України «Про вищу освіту»  та оскаржуваними приписами Постанови №704 у наведеній частині, оскільки вказані нормативно-правові акти регулюють різні за своєю правовою природою кола правовідносин.
Отже, приймаючи Постанову №704 в оскаржуваній частині, Кабінет Міністрів України діяв на виконання положень частини четвертої  статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто у межах та на підставі наданих відповідачу повноважень.
Відповідно до частини першої  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою  статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підтверджень наведеним позивачем аргументам в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, надано оцінку кожному доводу позивача, у зв`язку з чим підстави для скасування рішення суду першої інстанції від 26 травня 2021 року відсутні.
Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.   
У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року - без змін.        
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                        Л.О. Костюк 

                                                                                                  О.Є. Пилипенко