Ухвала
Іменем України
17 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 0308/1851/2012
провадження № 51-3148 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року про відмову у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, 
встановив:
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2012 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі – КК України) і призначено йому покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна. ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Вирішено питання щодо речових доказів, судових витрат та цивільного позову.
Апеляційним судом Волинської області ухвалою від 07 лютого 2013 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2012 року змінено, виключено з обвинувачення стосовно ОСОБА_5 кваліфікуючу ознаку – вимагання хабара. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 191 та ч. 3 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 04 липня 2013 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 07 лютого 2013 року залишила без зміни, а касаційну скаргу захисника – без задоволення.
Захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 звернувся до Волинського апеляційного суду із заявою про перегляд ухвали апеляційного суду Волинської області від 07 лютого 2013 року за нововиявленими обставинами. 
Волинський апеляційний суд ухвалою від 30 квітня 2021 року у відкритті провадження за заявою захисника про перегляд ухвали апеляційного суду Волинської області від 07 лютого 2013 року за нововиявленими обставинами відмовив.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування ухвали Волинського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Захисник вважає, що, оскільки суддя ОСОБА_7 був у складі колегії суддів під час розгляду даного кримінального провадження в апеляційному суді Волинської області, тому ухвала апеляційного суду від 30 квітня 2021 року постановлена незаконним складом суду. Вказує, що КПК України не містить норм, які б давали суду право для відмови у відкритті провадження за заявою особи про перегляд за нововиявленими обставинами. Вважає помилковим посилання апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі на висновок об`єднаної палати Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 522/14170/17. Крім того, також посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є немотивованою та не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України).
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Оцінюючи доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , суд касаційної інстанції виходить з наступного.
Так, порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульовано главою 34 КПК України. 
У ст. 459 цього Кодексу наведено вичерпний перелік нововиявлених обставин, за  наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.
Відповідно до положень зазначеної норми права нововиявленими обставинами визнаються:
- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Отже, нововиявлені обставини – це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.
У той же час згідно з пунктами 4, 5 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства указує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті провадження за заявою адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали апеляційного суду Волинської області від 07 лютого 2013 року. Такі висновки судом апеляційної інстанції обґрунтовані тим, що судом не встановлено таких обставин суттєвого і неспростовного характеру, які б не були відомі суду на час судового розгляду під час ухвалення судового рішення і які самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність ухвали, що належить переглянути.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_7 був у складі колегії суддів під час розгляду справи відносно ОСОБА_5 в апеляційному суді Волинської області, в результаті чого постановлено ухвалу від 07 лютого 2013 року, то слід зазначити наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
У частині 3 цієї статті встановлено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.
Водночас, положеннями ст. 76 КПК України не встановлено заборони суддям, які переглядали вирок суду по суті в апеляційному порядку, брати участь у розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в одному кримінальному провадженні.
За таких обставин, участь судді ОСОБА_7 під час перегляду вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2012 року щодо ОСОБА_5 не виключає його участі у розгляді заяви захисника про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Так, ч. 2 ст. 464 КПК України передбачає, що не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам статті 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03 лютого 2020 року (справа № 522/14170/17), положення ч. 2 ст. 464 КПК України про те, що «суддя … вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами», слід розуміти як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами та ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті.
Верховний Суд звернув увагу на те, що законодавець використав у цій нормі саме формулювання «суддя … вирішує питання про відкриття … провадження …», а не «суддя … відкриває … провадження …». Перше формулювання, на відміну від другого, насправді не означає, що за результатами вирішення відповідного питання має бути ухвалене лише рішення про відкриття провадження. Надавши судді повноваження «вирішувати питання», законодавець тим самим надав судді повноваження оцінювати, чи є підстави для відкриття провадження і, таким чином, повноваження вирішувати, чи відкрити провадження, або ж відмовити у його відкритті.
Таким чином, доводи захисника про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у відкритті провадження за його заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, пославшись в оскаржуваній ухвалі на висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 03 лютого 2020 року є безпідставними. 
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі захисником не наведено.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції, відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке перешкодило чи могло перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з огляду на положення статей 412-414 КПК України, а відтак й необхідності скасування судового рішення на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року про відмову у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами– відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                           ОСОБА_3