ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року	Львів	Справа № 460/9680/20 пров. № А/857/8872/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                       Хобор Р.Б.,
суддів                                                                            Сеника Р.П., Шинкар Т.І.
                     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року, ухвалене суддею Друзенко Н.В. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 460/9680/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

                                                           В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:
1)          визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 1700-0304-8/37192 від 24.11.2020 року в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії;
2)          зобов`язати  Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
3)           зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального стажу, у повному обсязі службове відрядження в 11 роту спеціального батальйону (по охороні відчуження) з 20.04.1987 року по 29.10.1987 року під час проходження військової строкової служби.
Позовні вимоги мотивовано тим, що на звернення позивача від 06.11.2020 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач надав позивачу відповідь, у якій повідомив, що підстав для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку немає, оскільки позивач не надав документів, які підтверджують його участь у ліквідації наслідків на ЧАЕС у 1987 не менше 14 календарних днів.
Однак, позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, зважаючи на те, що позивач надав відповідне посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2).
На думку позивача, лише відповідне посвідчення засвідчує статус та факт того, що особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році.
Позивач додатково зазначив, що, крім посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2), надав відповідачу архівну довідку у якій вказано що позивач у 1987 році відряджений у зону відчуження для охорони та посвідчення видане командиром військової частини НОМЕР_1 , у якому зазначено, що позивач виконував завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Ці документи, на думку позивача, є достатніми для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 8 років.
На думку позивача, відповідача порушив його право на пенсійне забезпечення, захист якого є можливим, шляхом визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, а також зарахування періоду відрядження у зону відчуження до страхового стажу.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку за статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», викладену у листі від 24.11.2020 року № 1700-0304-8/37192.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області врахувати ОСОБА_1 службове відрядження в 11 роту спеціального батальйону (по охороні зони відчуження) з 20.04.1987 по 29.10.1987 під час проходження військової строкової служби, як стаж роботи у 1987 році у зоні відчуження.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 з 06.11.2020 року пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку на 8 років, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з врахуванням періоду з 20.04.1987 по 29.10.1987 під час проходження військової строкової служби, як стажу роботи у 1987 році у зоні відчуження.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, зокрема, суд проігнорував норми Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, згідно з якими, до заяви про призначення пенсії, окрім відповідного посвідчення, подається довідка  про періоди участі в ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, оскільки подані позивачем документи не містять інформації про періоди чи об`єкт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році. 
Тому відповідач вважає, що суд першої інстанції невірно встановив факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 , згідно з посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році серії НОМЕР_2 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2).
06.11.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Листом від 24.11.2020 року № 1700-0304-8/37192 відповідач повідомив позивачу про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії через відсутність підтвердження документами факту його роботи безпосередньо в зоні відчуження у 1987 році не менше 14 календарних днів.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії за віком у віці 52 роки зі зниженням пенсійного віку на 8 років, оскільки, у період з 20.04.1987 року по 29.10.1987 року брав участь у ліквідації наслідків аварії  на Чорнобильській АЕС у 1987 році.
Апеляційний суд частково погоджується із вказаним висновком суду з огляду на наступні обставини.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі – Закон № 796-XII).
Відповідно до статті 9 Закону 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Статтею 10 Закону № 796-ХІІ передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Згідно з частиною другою статті 14 Закону №796-ХІІ, категорія 2 особі, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлюється учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 01 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення. 
Згідно з статтею 65 Закону № 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (чинного до 24.07.2018 року), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 1 до 14, у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або на їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році видаються відповідні посвідчення. У пункті 10 Порядку зазначено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Відповідно до пункту 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551 (чинного з 25.07.2018 року), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються відповідні посвідчення.
Виходячи з аналізу наведених норм, єдиним документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС». 
При цьому, посвідчення 2 категорії засвідчує відповідний статус особи, який пов`язаний із фактом участі особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не менше 14 календарних днів. 
Апеляційний суд встановив те, що позивач має посвідчення учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2) серії НОМЕР_2 від 24.07.1996 року.
Постановою правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Порядком № 22-1 визначено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XII).
З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція всиловлена Верховним Судом у постановах від 27 квітня 2020 року у справі № 212/5780/16-а, від 18 червня 2020 року у справі № 591/4104/16-а та від 02 березня 2021 року у справі № 345/1831/17.
Відповідно до частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Зокрема, встановлено, що учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку до 8 років.
Апеляційний суд встановив те, що позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, має відповідне посвідчення (2 категорія), яке свідчить про участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не менше 14 календарних днів.
Отже, апеляційний суд вважає, що позивач має право на зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Суд першої інстанції встановив те, що страховий стаж позивача становить 20 років 6 місяців 25 днів, при необхідних 15 років. На день звернення з заявою про призначення пенсії позивач досяг віку 52 роки.
Отже, позивач відповідає умовам, які необхідні для призначення пенсії за віком у віці 52 років, зважаючи на зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, відтак, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії, відповідно до статті 55 Закону № 796-XII є необґрунтованою. 
За таких обставин, належним способом захисту порушеного права позивача є визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 06.11.2020 року.
При цьому, апеляційний суд вважає невірним висновок суду про зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 службове відрядження в 11 роту спеціального батальйону (по охороні зони відчуження) з 20.04.1987 року по 29.10.1987 року під час проходження військової строкової служби, як стаж роботи у 1987 році у зоні відчуження, оскільки спору щодо зарахування цього періоду між позивачем та відповідачем немає, так як позивач не висував відповідачу відповідну вимогу, а відповідач не висловлював з цього приводу заперечень.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права в частині зобов`язання відповідача врахувати ОСОБА_1 службове відрядження в 11 роту спеціального батальйону (по охороні зони відчуження) з 20.04.1987 року по 29.10.1987 року під час проходження військової строкової служби, як стаж роботи у 1987 році у зоні відчуження.
В іншій частині рішення суду першої інстанції, є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому його в цій частині необхідно залишити без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року в справі № 460/9680/20 в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача врахувати ОСОБА_1 службове відрядження в 11 роту спеціального батальйону (по охороні зони відчуження) з 20.04.1987 року по 29.10.1987 року під час проходження військової строкової служби, як стаж роботи у 1987 році у зоні відчуження скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги.
В іншій частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року в справі № 460/9680/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Т. І. Шинкар