П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3489/19-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк А.Ю.   
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
15 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Драчук Т. О. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби  Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 року, адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича від № 60349754/6-20.1 від 18.10.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання; визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця при виконанні виконавчого листа за № 120/134/19-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 30.07.2019 року; зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити міри контролю за виконанням виконавчого листа за № 120/134/19-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 30.07.2019 року.
18.06.2021 позивачем до суду подано заяву "Про судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі", згідно якої позивач просив:
- поновити строк звернення до суду із даною заявою, у зв`язку із карантинними обмеженнями;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача при виконанні рішення суду від 11.11.2019 року по справі № 120/3489/19-а, та порушення його прав, як стягувача;
- винести окрему ухвалу щодо відповідача, відносно неналежного виконання судових рішень, що стали причиною звернення до ЄСПЛ.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2021 заяву ОСОБА_1 «Про судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі» повернуто заявнику.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу за заявою позивача повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що в ст.383 КАС України немає норми про надання до заяви доказів, а є про їх зазначення в заяві. Щодо пропущеного строку подання вказаної заяви, то апелянт посилається на те, що про бездіяльність відповідача дізнався 15.06.2021, а заяву подав 18.06.2021, тобто в межах процесуального строку. Також посилається на карантинні заходи у зв`язку із хворобою на COVID-19.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2021 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 14.09.2021, у відповідності до ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що подана позивачем заява не відповідає вимогам частини 4 статті 383 КАС України.
Водночас, суд зазначив, що на підтвердження обставин, якими обгрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом (ч.3 ст.383 КАС України). Позивачем до заяви окрім копії пенсійного посвідчення, посвідчення учасника бойових дій, членського квитка Української спілки ветеранів Афганістану та фіскального чеку, не надано жодного належного та допустимого доказу.
Окремо суд наголосив, що позивачем у заяві від 18.06.2021 року ініційовано питання щодо здійснення судового контролю за виконанням рішення суду від 11.11.2019 року, одночасно в порядку статтей 382 та 383 КАС України. З даного приводу суд зазначав, що законодавцем розмежовано передбаченні вказаними статтями способи судового контролю за виконанням судового рішення, а також встановлено різний порядок прийняття та розгляду таких заяв.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Стаття 129-1 Конституції України гарантує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відтак, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
У зв`язку з цим, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу щодо відповідача - суб`єкта владних повноважень, а невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Розділом IV КАС України врегульовано окремі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення, а нормами статей 382-383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як можливий варіант - накладення штрафу (ч. 2 ст. 382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
У заяві апелянт ініціює здійснення судового контролю за виконанням рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року у спосіб, передбачений статтею 383 КАС України, постановлення окремої ухвали та просить зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення в порядку статті 382 КАС України.
Законодавцем передбачено процесуальну форму реалізації прав зацікавленої особи на подання заяви (клопотання) про їх здійснення, а також встановлено порядок прийняття та розгляду заяви в порядку ст. 383 КАС України.
Згідно ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Відповідно до вимог даної норми, що встановлюють стандарти обґрунтування підстав поданої позивачем заяви в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, в даному випадку позивачем таких дотримано не було.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом (ч. 3 ст. 383 КАС України).
Водночас, апелянтом до заяви, окрім копії пенсійного посвідчення, посвідчення учасника бойових дій, членського квитка Української спілки ветеранів Афганістану та фіскального чеку, не надано жодного належного та допустимого доказу.
Згідно ч. 5 ст. 383 КАС України недолік заяви у частині обґрунтування є підставою для її повернення заявнику.
Доводи апелянта про те, що в ст. 383 КАС України немає норми про надання доказів до заяви, а є лише про їх зазначення в заяві не спростовують висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позивачу його заяви поданої в порядку ст.383 КАС України, оскільки, окрім зазначеного вище, позивачем вказану заяву подано з порушенням встановленого процесуального строку.
Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 383 КАС України заяву зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Зі змісту ч. 1 та 4 статті 383 КАС України встановлено, що строк для подання заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку цієї статті починає свій перебіг від дня, коли особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів унаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду певних рішень, вчинення ним дій чи допущення бездіяльності, які така особа просить визнати протиправними у відповідній заяві, або ж - про порушення відповідачем її прав, підтверджених рішенням суду, в інший спосіб.
Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку заявника знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Як встановлено судом рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 року, адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича від № 60349754/6-20.1 від 18.10.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Зазначену постанову суду апеляційної інстанції позивач отримав 30.01.2020 року, що підтверджується матеріалами справи.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що апелянт як учасник виконавчого провадження, після отримання постанови суду від 28.01.2020 мав можливість у порядку встановленому законом ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження та отримати інформацію про його хід. Саме з цим строком слід пов`язувати початок відліку десятиденного строку для звернення до суду із заявою.
Натомість, заяву подано до Вінницького окружного адміністративного суду 18.06.2021, тобто з істотним порушенням встановленого процесуальним законом строку.
Крім того, у заяві позивач просить поновити строк звернення до суду із цією заявою, у зв`язку із запровадженням карантину на території України. Однак заявник жодним чином не обґрунтовує яким чином карантинні обмеження та у який спосіб перешкодили йому вчасно звернутися до суду.
Доданий позивачем до апеляційної скарги листок непрацездатності свідчить про перебування позивача на стаціонарному лікуванні лише у період з 20.02.2021 по 11.03.2021, доказів щодо неможливості подання заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у період з 31.01.2020 по 20.02.2021 позивачем не надано.
Стосовно посилання заявника на те, що бездіяльність відповідача має триваючий характер, то суд першої інстанції правильно зазначив, що такі аргументи не впливають на висновки про пропущення строку звернення до суду, адже визначальним для визначення моменту, із якого бере свій відлік процесуальний строк, є момент, коли заявник дізнався чи міг дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів внаслідок такої бездіяльності, а не момент закінчення ймовірного правопорушення. Тому вид правопорушення, як закінчене або триваюче, не є істотним при вирішенні питання про дотримання апелянтом строків звернення до суду із заявою з метою отримання судового захисту від такого порушення.
Крім цього, апелянтом у заяві від 18.06.2021 року ініційовано питання щодо здійснення судового контролю за виконанням рішення суду від 11.11.2019 року, одночасно в порядку статтей 382 та 383 КАС України.
З даного приводу суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що законодавцем розмежовано передбаченні вказаними статтями способи судового контролю за виконанням судового рішення, а також встановлено різний порядок прийняття та розгляду таких заяв.
Узагальнюючи вказане, колегія суддів дійшла висновку, що встановлення статтями 382, 383 КАС України різних способів судового контролю за виконанням рішень судів зумовлює і різні процесуальні форми реалізації позивачем права на ініціювання того чи іншого способу судового контролю. 
Оскільки відповідно до норм вказаних статтей КАС України законодавцем встановлено відмінні правила подання та розгляду заяв в порядку зазначених статтей, тому об`єднання їх в одній заяві є недопустимим. Цей недолік заяви апелянта унеможливлював її розгляд судом першої інстанції, що в силу ч. 2 ст. 167 КАС України та абз 2 ч. 5 ст. 383 КАС України, і було підставою для повернення заяви апелянту.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені обставини свідчили про невідповідність поданої апелянтом заяви вимогам ч. 4 ст. 383 КАС України, що в силу ч. 5 ст. 383 КАС України було окремою підставою для її повернення.
З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, регламентований статтею 382 КАС України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Норми частини 1 статті 382 КАС України кореспондуються з положеннями частини 6 статті 246, пункту 4 частини 1 статті 322 названого Кодексу, згідно з якими у резолютивній частині рішення суду першої інстанції зазначається, відповідно, встановлений судом порядок та строк виконання рішення, встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
Аналізуючи наведені положення КАС України, колегія суддів вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, тобто відповідачем у справі, суд наділений правом лише під час ухвалення рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
При цьому зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в ухвалі від 10.12.2018 року у справі № 807/2358/15, ухвалі від 18.03.2020 року у справі № 800/305/17.
Колегія суддів зазначає, що у своїй заяві позивач зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 року, яку позивач отримав 30.01.2020 року, визнано протиправним та скасовано повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Таким чином, скасування постанови державного виконавця, зумовлює обставини, на підставі яких таке виконавче провадження має бути продовженим та відповідно, державним виконавцем мають вчинятися дії по виконанню рішення суду в порядку Закону України "Про виконавче провадження".
Одночасно, відповідно до ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
В зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 з обраного ним способу та з огляду на встановлені недоліки заяви.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В даному випадку оскаржена ухвала прийнята судом першої інстанції у відповідності до наведених вище вимог КАС України, підстави для її скасування або зміни відсутні, з огляду на що, апеляційна скарга задоволенню не підлягає
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Драчук Т. О.