ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року	Львів	Справа № 460/1832/20 пров. № А/857/11282/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Обрізка І.М.,
                                                                                             Хобор Р.Б.,
секретаря судового засідання                                            Максим Х.Б., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної митної служби України на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Комшелюк Т.О.) щодо заміни боржника у виконавчих листах, постановлену в м.Рівне 12 квітня 2021 року у справі №460/1832/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
В С Т А Н О В И В:

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року задоволено повністю позов ОСОБА_1 : стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державної митної служби України середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 жовтня 2018 по 13 травня 2020 в сумі 222 458,76 грн (двісті двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят вісім гривень,76коп.), (сума зазначена без вирахування податків та обов`язкових платежів); стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної митної служби України судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6   500 грн (шість тисяч п`ятсот гривень). Як зазначено у постанові суду, рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Державної митної служби України середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 11 649,96грн (сума зазначена без вирахування податків та обов`язкових платежів), виконується негайно.
28 вересня 2020 року ОСОБА_1 виданий виконавчий лист № 1 та № 2.
05 квітня 2021 засобами електронного зв`язку, а 08.04.2021 засобами поштового зв`язку, Державна митна служба України області звернулася в суд першої інстанції із заявою, у якій, посилаючись на положення статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України, просила замінити боржника у виконавчому листі у справі №460/1832/20, виданому Рівненським окружним адміністративним судом 28 вересня 2020 року.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року в задоволенні заяви Державної митної служби України про заміну боржника у виконавчих листах у справі № 460/1832/20 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2020 ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 про заміну Державної фіскальної служби України на правонаступника - Державну митну службу України скасовано, в задоволенні клопотання Державної фіскальної служби України та ОСОБА_1 про заміну сторони у справі правонаступником відмовлено. Суд першої інстанції вказав, що правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. Суд першої інстанції зазначив, що перехід функцій і повноважень від ДФС України до Держмитслужби України відбувся 08.12.2019, в той час як обов`язок виконати рішення суду про поновлення позивача на посаді від 02.10.2018 у ДФС виник з моменту набрання рішенням суду законної сили, а саме з 30.10.2019, а з 08.12.2019 цей обов`язок перейшов до Держмитслужби України. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для заміни боржника у виконавчих листах, виданих у даній справі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна митна служба України подала апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року та задовольнити заяву про заміну боржника у виконавчому листі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у Державної митної служби України відсутні підстави для виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року та здійснення дій відповідно до виконавчих листів. Скаржник вказує, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що перехід функцій і повноважень від ДФС України до Держмитслужби України відбувся 08.12.2019, тоді як обов`язок виконати рішення суду про поновлення позивача на посаді від 02.10.2018 у ДФС виник з моменту набрання ним законної сили, а саме з 30.10.2019, а з 08.12.2019 цей обов`язок перейшов до Держмитслужби України. Вважає, що підстав для заміни боржника у виконавчих листах немає.
В судове засідання 12.08.2021 учасники справи не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень статті 229 та статті 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що в процесі розгляду справи №460/1832/20 Рівненським окружним адміністративним судом 13.05.2020 постановлено ухвалу, якою замінено відповідача Державну фіскальну службу України на правонаступника Державну митну службу України.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2020 ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 про заміну Державної фіскальної служби України на правонаступника - Державну митну службу України скасовано. В задоволенні клопотання Державної фіскальної служби України та ОСОБА_1 про заміну сторони у справі правонаступником відмовлено. 
При цьому, судом апеляційної інстанції зазначено, що предметом розгляду даної справи є стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача у зв`язку з невиконанням Державною фіскальною службою України рішення суду по справі №817/10872/18 щодо поновлення позивача на посаді в період з 03.10.2018 по 13.05.2020, а отже спір не стосується реалізації державної митної політики та державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства, а стосується лише відповідальності юридичної особи (ДФС) за невиконання рішення суду. Вказано, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що Державна фіскальна служба України перебуває в стані припинення, таким чином Державна фіскальна служба України продовжує здійснювати відповідні повноваження та функції.
Суд апеляційної інстанції при постановленні зазначеної ухвали дійшов висновку, що Державна фіскальна служба України не припинена, як юридична особа, а продовжує здійснювати відповідні функції та повноваження, а тому і відсутні достатні правові підстави для заміни відповідача у справі Державної фіскальної служби України на Державну митну службу України.
28 вересня 2020 року ОСОБА_1 видано виконавчий лист № 1 та № 2.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України та статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини 1 статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Згідно з частиною 4 статті 379 КАС України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Аналіз положень статті 379 КАС України дає підстави для висновку про те, що під правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.
Звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження чи у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження - це не лише обов`язковість вимог закону, але і гарантія своєчасного, повного, реального виконання виконавчого документа.
Виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набрання судовим рішенням законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідного процесуального статусу, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені таким статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством встановлено головну умову, за якої тягар боржника може бути перекладено на іншу особу - це вибуття сторони виконавчого провадження.
Згідно з положеннями статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Таким чином, процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 КАС України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Отже, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
У такому випадку також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама по собі має бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
Тобто, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.
Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 11.10.2019 (справа №812/1408/16), від 27 травня 2021 року (справа №2а/1215/98/2012).
Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», затверджено Положення про Державну податкову службу України та Положення про Державну митну службу України.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну митну службу України, Державна митна служба України (Держмитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів. Держмитслужба реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
16 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) внесений запис за №10741350000086387 про проведення державної реєстрації юридичної особи Державної митної служби України, код ЄДРПОУ 43115923.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1217-р «Питання Державної митної служби» погоджена пропозиція Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 8 грудня 2019 Державною митною службою покладених на неї Постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
Отже, перехід функцій і повноважень від ДФС України до Держмитслужби України відбувся 08.12.2019, в той час як обов`язок виконати рішення суду про поновлення позивача на посаді від 02.10.2018 у ДФС виник з моменту набрання ним законної сили, а саме з 30.10.2019, а з 08.12.2019 цей обов`язок перейшов до Держмитслужби України.
Щодо аргументу апелянта про видачу 28.09.2020 Рівненським окружним адміністративним судом виконавчих документів №1 та №2, в яких боржником зазначено Державну митну службу України замість Державної фіскальної служби України, як підставу задоволення заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні, то суд апеляційної інстанції зауважує таке.
Оскільки ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 у справі №460/1832/20 замінено відповідача правонаступником - ДФС України на ДМС України, тому 15.05.2020 Рівненським окружним адміністративним судом на реалізацію процесуального правонаступництва, яке викладено в судовому рішенні від 13.05.2020 у справі №460/1832/20, прийнято постанову про стягнення з ДМС України відповідних сум грошових коштів. 
Подаючи апеляційну скаргу на ухвалу від 13.05.2020 у справі №460/1832/20 про заміну сторони правонаступником, яка 14.09.2020 судом апеляційної інстанції задоволена, ДМС України на судове рішення від 15.05.2020 у справі №460/1832/20 про стягнення з ДМС України відповідних сум грошових коштів апеляційної скарги не подано, що спричинило колізію у реалізації судового рішення, яке було прийнято судом з метою захисту порушених прав позивача, що на переконання суду апеляційної інстанції є недобросовісне користування ДМС України процесуальними правами.
Зазначена колізія може бути усунена в спосіб подачі сторонами у справі апеляційної скарги на рішення  Рівненського окружного адміністративного суду від 15.05.2020.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для заміни сторони боржника у виконавчих листах, виданих у даній справі, правильно застосував норми процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної митної служби України залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року щодо заміни боржника у виконавчих листах у справі №460/1832/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 17.08.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України