ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/48/21  Номер провадження 22-ц/814/1762/21	Головуючий у 1-й інстанції Глущенко Н. М.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 13 травня 2021 року 
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 23.04.2008 ОСОБА_1 уклала з позивачем кредитний договір, за умовами якого банк надав їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. В подальшому кредитний ліміт збільшився до 9500 грн.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на на 13.12.2020 має заборгованість в розмірі 10250,58 грн, в т.ч.: 9898,42 грн. - заборгованість за тілом кредита; 352,16 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 10250,58  грн, а також понесені судові витрати.
Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 13 травня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 9898,42 грн. - заборгованості по кредитному договору №б/н від 23 квітня 2008 року.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 2192 грн. 82 коп. судового збору. 
Відповідач подала апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуд першої інстанції помилково зробив висновок про наявність правових підстав для стягнення заборгованості в нарахованому позивачем розмір, оскільки банк підвищив кредитний ліміт без згоди позичальника. Крім того, вказує на безпідставне нарахування пені та штрафів, оскільки умовами кредитного договору вказані нарахування не передбачені. 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судове рішення підлягає апеляційному перегляду в межах поданої відповідачем апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2008 відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку і отримала кредит  у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
При видачі кредитної карти банком встановлено кредитний ліміт 250,00 грн, який в подальшому неодноразово змінювався: 20.10.2011 - 0,00 грн, 03.01.2013 - 2000 грн, 20.06.2013 - 4000 грн., 02.07.2013 - 9500 грн., 01.08.2018 - 0,00 грн. (а.с.22).
Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 13.12.2020 заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 10250,58 грн, в т.ч.: 9898,42 грн. - заборгованість за тілом кредита; 352,16 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.6-16).
Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з тих обставин, що стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту. При цьому, суд дійшов висновку про належне доведення позивачем позовних вимог у цій частині, прийнявши до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що збільшення кредитного ліміту по даному договору відбувалось без погодження з нею, як позичальником, а отже проводилось банком безпідставно та незаконно.
Вказані доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами, та неодноразово здійснювала часткове погашення заборгованості. При цьому, відповідач здійснювала зняття коштів у сумі, що значно перевищує погоджений нею при підписанні заяви розмір кредитного ліміту, а саме суму 250 грн.
З наведеного слідує, що місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що відповідачу достовірно було відомо про збільшення кредитного ліміту. Разом з цим, відповідач жодних заперечень до банку не надала та користувалась коштами збільшеного кредитного ліміту.
Доказів, на спростування вказаних обставин до апеляційного суду не надано.
Доводи відповідача про те, що банком безпідставно були нараховані відсотки за користування кредитними коштами та вказане нарахування додавалось банком до суми тіла кредиту не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Відповідачем не було надано до суду апеляційної інстанції жодного розрахунку заборгованості, який би спростовував надані позивачем докази.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в підписаній відповідачем заяві від 23.04.2008 року визначена базова процентна ставка за кредитом у розмірі 3%на місяць на залишок заборгованості. Також, матеріали справи містять Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана особисто відповідачем.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,
               
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 13 травня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:                         В.М. Триголов 

Судді:                         А.І. Дорош

О.А. Лобов