П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8422/21	

 	        Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.                                 Дата і місце ухвалення: 09.06.2021р., м. Одеса                                       	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
                       –   Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.04.21 ВП  64802392.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.12.20  420/13017/20 адміністративний позов    ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі – Департамент) задоволено та зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. 23.03.21 до Департаменту надійшла постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження 64802392, на що Департаментом надано відповідь-лист  02-23/73, яким повідомлено, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради не є центральним органом виконавчої влади, що забезпечування формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та не може здійснювати виплату відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Також повідомлено, що 12.03.21 Департаментом подано апеляційну скаргу на рішення ООАС від 31.12.20    420/13017/20. Також 21.04.21 на електронну адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано інформацію про те, що 08.04.21 відкрито апеляційне провадження по справі  420/13017/20, а тому на переконання позивача державний виконавець повинен був зупинити виконавче провадження на період апеляційного оскарження. Однак 12.05.21 на адресу Департаменту надійшла постанова від 21.04.21 ВП  64802392 про накладання штрафу в розмірі 5100 грн (300 нмдг), яку позивач вважає необґрунтованою та підлягаючою скасуванню. За змістом спірної постанови боржником за виконавчим провадженням не виконано вимоги виконавчого документу, що не відповідає дійсності, оскільки позивач стверджує, що здійснив нарахування стягувачу у визначеному судовим рішенням розмірі, тобто частково виконав виконавчий документ. Повністю виконати судове рішення змоги не має, оскільки не володіє достатніми для цього коштами. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення – про задоволення позову.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не було враховано жодних доводів позивача щодо вжиття усіх можливих заходів та фактичного часткового виконання рішення Одеського оружного адміністративного суду від 31.12.2020 у справі 420/13017/20, зокрема, що Департаментом добровільно частково виконано вказане рішення по справі 420/13017/20 шляхом нарахування ОСОБА_1 недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 6800,00 грн.
При цьому, невиплата нарахованої щорічної грошової допомоги до 5 травня за рішенням суду зумовлена не недбалістю позивача, а власне відсутністю фінансування втрат на виплату зазначеної допомоги. Відтак, посилаючись на позицію Верховного суду викладену у постановах від 10.09.2019 року справі 840/3476/18, від 07.11.2019 року у справі 420/70/19, від 15.04.2020 року у справі 811/1324/18, від 15.05.2020 року у справі 812/1813/18 та від 17.09.2018 року у справі 420/5465/18 про накладення штрафу к розмірі 5100, 00 грн.
Також, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради вказує, що, судом першої інстанції проігноровано факт порушення державним виконавцем ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження", адже останнім взагалі не розглядався лист Департаменту щодо зупинення виконавчого провадження.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.12.20 по справі  420/13017/20 адміністративний позов    ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Зазначеним рішенням визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Судове рішення набрало законної сили 02.02.21 та 19.02.21 Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист  420/13017/20, який пред`явлено до виконання та 11.03.21 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чуб К.О. відкрито виконавче провадження  64802392.
Вищезазначена постанова державного виконавця від 11.03.21 про відкриття виконавчого провадження 64802392 надійшла до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради 23.03.21 та 02.04.21 Департамент направив до Відділу примусового виконання лист  02-23/73, яким повідомлено, що Департамент не є центральним органом виконавчої влади, що забезпечування формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та не може здійснювати виплату відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Також повідомлено, що 12.03.21 Департаментом подано апеляційну скаргу на рішення ООАС від 31.12.20    420/13017/20.
21.04.21 на електронну адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано інформацію про те, що 08.04.21 відкрито апеляційне провадження по справі  420/13017/20.
12.05.21 на адресу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надійшла постанова державного виконавця від 21.04.21  ВП64802392 про накладення штрафу, не погодившись із якою, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом. 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Так, позивач (боржник за виконавчим провадженням) зобов`язаний надавати державному виконавцю докази, які достеменно підтверджують невиконання рішення суду з поважних причин, зокрема, через відсутність коштів, як на те посилається позивач чи вжиття інших заходів з виконання судового рішення. Проте таких доказів позивач державному виконавцю не надав, обмежившись лише листом від 02.04.21. Не надав таких доказів позивач і до суду.
Відтак, з огляду на те, що позивачем не було вичленено достатніх та необхідних дій з виконання рішення суду по справі  420/13017/20 в строк, що встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження, зокрема протягом 10 робочих днів суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 3 Закону 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Статтею 18 Закону 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 63 Закону 1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Частиною другою статті 63 Закону 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Отже, в рамках даної справи, суд  має з`ясувати  чи вчинив боржник всі залежні від нього дії для виконання судового рішення, яке в силу вимог ст. 129-1 Конституції України є обов`язковим до виконання
Як, вбачається з матеріалів справи, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2021 року зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду по справі №420/13017/20 протягом 10 робочих днів. 
Позивачем вказану постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.03.2021 року отримано 23.03.2021 року (відповідно штампу реєстрації вхідної кореспонденції) та 02.04.2021 року повідомлено відповідача, що Департамент не є центральним органом виконавчої влади щодо забезпечування формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та не може здійснювати виплату відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Поряд з цим, зазначаючи, що 12.03.21 року Департаментом подано апеляційну скаргу на рішення ООАС від 31.12.20    420/13017/20 та додано копію апеляційної скарги.
Колегія суддів приймає до уваги, що позивач дійсно не є центральним органом виконавчої влади та залежить від наявності бюджетних асигнувань на здійснення відповідних виплат та відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. 
Разом з тим,  окрім посилань на те, що Департамент не є центральним органом виконавчої влади та не може здійснювати виплату, з матеріалів справи не вбачається вчинення позивачем, у визначений постановою про відкриття виконавчого провадження 10-тиденний строк, будь-яких дій для отримання від центрального органу виконавчої влади щодо забезпечування формування державної політики у сфері соціального захисту населення необхідного бюджетного фінансування на потреби виконання рішення суду та повідомлення державного виконавця про будь-які інші поважні причини його невиконання.
За таких обставин, колегія судів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо вжиття позивачем усіх можливих заходів виконання рішення Одеського оружного адміністративного суду від 31.12.2020 у справі 420/13017/20 та погоджується з висновком суду першої інстанції, про правомірність дій старшого державного виконавця щодо накладення штрафу у розмірі 5100 грн.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
                                                                  Повний текст судового рішення виготовлений 31 серпня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук