ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5947/21 Справа № 208/7227/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого - судді Демченко Е.Л.
                суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання матері, -

в с т а н о в и л а:

       У жовтні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання матері, мотивуючи його тим, що вона є матір`ю відповідача та з 2011 року являється інвалідом третьої групи безстроково та пенсіонером, розмір щомісячної пенсії складає 2 100 грн. Зазначає, що через наявні вади здоров`я, а саме проблеми нефрологічного характеру, видалену праву нирку, сольовий діатез, варикозне розширення вен не може працевлаштуватися, у зв`язку з чим потребує допомоги, при цьому відповідач є працездатною особою, працює викладачем фізкультури, в той же час добровільну допомогу матері не надає.
       Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд ухвалити рішення, яким стягувати на її користь аліменти на її утримання, як непрацездатної матері, з ОСОБА_2  у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. 
       Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що єдиним доходом позивача є пенсія по інвалідності станом на березень 2021 року, розмір пенсії становить 2 200 грн., яка не забезпечує її мінімальні потреби, зважаючи на наявність чималого ряду захворювань, що потребує значних грошових витрат, зокрема на підтримуючу терапію у зв`язку із захворюванням нирок, в той час як закон покладає обов`язок на дітей утримувати своїх непрацездатних батьків.
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу  ОСОБА_1  відповідач по справі не скористався. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Згідно з п. 1ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.
       Зважаючи на те, що предметом дійсного позову є стягнення аліментів, розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з огляду на наступне.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9).
       Згідно копії свідоцтва про зміну імені відповідачем ОСОБА_2 змінено прізвище та ім`я на ОСОБА_2 , про що 01 жовтня 2019 року Заводським районним у м.Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області складено актовий запис №30 (а.с.52).
       Згідно довідки до акта огляду МСЕК Міністерства охорони здоров`я України,  серії 10 ААА №565299, позивач з 01 вересня 2011 року є інвалідом третьої групи безстроково, відповідно до висновку про умови та характер праці, показана господарська праця невеликого обсягу, протипоказана важка фізична праця, шкідливі умови (а.с.6).
       Позивач  ОСОБА_1 є пенсіонером за інвалідністю довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 11 червня 2018 року (а.с.5).
       Відповідно до наданої довідки про доходи позивач перебуває на обліку в Кам`янському об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2 100 грн. щомісячно (а.с.7).
       Згідно свідоцтва про шлюб від 20 грудня 2014 року, складеного Заводським відділом державної реєстрації актів управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №668, ОСОБА_1 має зареєстрований шлюб з ОСОБА_6 (а.с.11).
       Як вбачається з наданих позивачем до позову медичних довідок, у позивача видалена права нирка, має захворювання на сольовий діатез, а також варикозне розширення вен, неспроможність перфорантів обох гомілок (а.с.12-13).
       Відповідач ОСОБА_2 з 01 вересня 2020 року по 30 жовтня 2020 року працював на посаді вчителя фізичної культури в комунальному закладі "Середня загальноосвітня школа №31 з класами вечірньої форми навчання" Кам`янської міської ради, згідно довідки про доходи сукупний розмір заробітної плати за вказаний період склав 25 061,10 грн. з розрахунку 15 124,61 грн. за вересень 2020 року, 9 936,49 грн. за жовтень 2020 року.
       Станом на час розгляду справи ОСОБА_2 займає посаду вчителя фізичної культури в комунальному закладі "Середня загальноосвітня школа №9" Кам`янської міської ради, що підтверджується довідкою про доходи відповідача, відповідно до якої загальна сума доходу за період з 01 листопада 2020 року по 31 березня 2021 року становить 44 985,48 грн., з розрахунку нарахованої заробітної плати за листопад 2020 року - 9 200,65 грн, грудень 2020 року - 9 200,65 грн., січень 2021 року - 8 795,89 грн., лютий 2021 року - 8 795,89 грн., березень 2021 року - 8 992,40 грн.
       Згідно довідки про склад сім`ї №001080089, відповідач проживає в АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є бабкою відповідача та матір`ю позивача.        Згідно показів допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , остання є пенсіонером за віком та отримує мінімальну пенсію, відповідач проживає з нею та своєю дівчиною, які про неї піклуються, допомагають по господарству, відповідач надає матеріальну допомогу: купує їжу, ліки, інші необхідні речі, сплачує комунальні послуги. 
       Крім того, судом першої інстанції згідно пояснень, наданих відповідачем в судовому засіданні, встановлено, що його середньомісячний дохід, за вирахуванням податків, складає 7 000 грн., має склад сім`ї з трьох осіб: бабки, яка отримує пенсію за віком в розмірі 3 200 грн. та цивільної дружини, яка навчається та отримує стипендію в розмірі 970 грн. Щомісячні витрати родини складають 9 000 -10 000 грн., в той же час зазначив, що позивач має чоловіка, який працює та отримує дохід, подружжя має два автомобілі, гараж, приватний будинок. Наразі намагається вступити до навчального закладу на платній основі, вартість навчання 4 000 гривень на місяць.
       Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що дохід позивача перевищує встановлений законом рівень прожиткового мінімуму, є одруженою, проживає разом із чоловіком у приватному будинку, мають за обліком два транспортних засоби, дохід чоловіка позивача, згідно показів відповідача та свідка, перевищує розмір прожиткового мінімуму більш ніж на дві особи, витрати позивача значно перевищують її доходи. Будучи не обмеженою у праві на працевлаштування не має офіційного місця роботи.
       Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, прийняв до уваги положення статті 205 СК України, врахував наявність у позивача чоловіка, на якого згідно статті 90 СК України покладено обов`язок брати участь у витратах, пов`язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя. Доказів несення позивачем витрат на придбання ліків у зв`язку зі станом здоров`я позивачем не надано. Крім того, згідно пояснень сторін, наданих в судовому засіданні, рівень життя позивача не є низьким, в той же час склад сім`ї відповідача складається з трьох осіб, сукупний дохід яких забезпечує лише прожитковий мінімум для всіх членів сім`ї, стягнення на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини доходу порушуватимуть право відповідача на забезпечення себе та членів своєї сім`ї прожитковим мінімумом.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
       Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. 
       Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
       У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).
       Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:
       1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);
       2) непрацездатність матері, батька;
       3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.
       Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
       Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.
       При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
       При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.
       При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
       Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19).
       Встановивши, що ОСОБА_1 є непрацездатною, внаслідок наявної в неї 3 групи інвалідності загального захворювання, має вади здоров`я, відсутність правої нирки, що навіть без надання позивачем конкретних доказів розміру витрат на лікування, свідчать про їх наявність та регулярність, враховуючи встановлений законом обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків, а також відсутність підстав, передбачених ч.1 ст.204 СК України для звільнення відповідача від обов`язку утримувати свою матір, врахувавши розмір пенсії ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
       В той же час колегія суддів вважає, що розмір аліментів, які позивач просить стягувати з відповідача на свою користь, є значно завищеними з огляду на те, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі, має чоловіка, на якого законом покладається обов`язок брати участь у витратах, пов`язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя, а також можливість працювати. В той час, як відповідач є основним годувальником родини, на його утриманні знаходиться бабка 83-річного віку, яка потребує догляду та лікування. 
       Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає за можливе, виходячи з обов`язку дітей утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують допомоги, вимоги задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання матері у розмірі по 1/24 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до зміни матеріального становища сторін. Саме такий розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та доцільним.
       Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, допустився порушення норм матеріального права відмовляючи в задоволенні позову, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
       Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).
       Згідно пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
       Зважаючи, що предметом дійсного позову є стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за звернення до суду із вказаними вимогами, а також за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, враховуючи результат розгляду даної справи, з відповідача  ОСОБА_2  на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 140,41 грн., а також апеляційної скарги в розмірі 210,62 грн., а всього 351,03 грн.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, - 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.

       Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

       Позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання матері задовольнити частково.

       Стягнути із  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  аліменти на її утримання в розмірі 1/24 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2020 року, і до зміни матеріального стану сторін.
       
       Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 351,03 грн.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 22 липня 2021 року.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.

                                                                                 Макаров М.О.