Ухвала
 
08 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 565/108/20
провадження № 61-10557ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про стягнення сплачених за договором грошових коштів, трьох відсотків річних та інфляційне збільшення боргу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (далі - ТОВ «АВТО ПРОСТО») з вимогами: визнати недійсним договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 10 вересня 2019 року № 804009; стягнути із ТОВ «АВТО ПРОСТО» на його користь 21 228 грн, сплачених за договором про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 10 вересня 2019 року № 804009, 3 % річних, а також інфляційне збільшення боргу.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 вересня 2019 року між сторонами укладений договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі № 804009, предметом якого було надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «АВТОФОНД». На підставі вказаного договору він 10 вересня 2019 року він сплатив відповідачу 21 228,00 грн, які він вважав першим внеском на придбання автомобіля, проте, як пізніше з`ясував після детального ознайомлення з умовами підписаного договору, ця сума була винагородою за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формуванням групи. Проте договір укладений під впливом обману, із застосуванням нечесної підприємницької практики, умови договору є несправедливими у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, ТОВ «АВТО ПРОСТО» діє за принципом пірамідальної схеми, що суперечить положенням статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів». 
 
З підстав, встановлених статтею 215 ЦК України, позивач просив суд визнати недійсним вказаний договір та повернути йому сплачені за цим договором кошти у сумі 21 228,00 грн, а також на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача 3 % річних, а також інфляційне збільшення боргу.
 
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду у частині вимоги про визнання недійсним договору про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 10 вересня 2019 року № 804009.
 
Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2021 року, позов задоволено. Стягнуто із ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 21 228,00 грн, сплачених за договором про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 10 вересня 2019 року № 804009, 3 відсотки річних у сумі 785,00 грн, інфляційне збільшення боргу в сумі 460,95 грн. 
 
Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач із дотриманням умов, визначених договором про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 10 вересня 2019 року № 804009, в односторонньому порядку розірвав цей договір, що має наслідком виникнення у відповідача обов`язку повернути позивачеві сплачені ним грошові кошти.
24 червня 2021 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 22 473,95 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Верховний Суд відхиляє доводи заявниці у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки практика розгляду судами таких категорій спорів є усталеною. 
 
Посилання заявника на не врахування судами в оскаржуваних судових рішеннях висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 320/4518/16-ц, від 07 травня 2020 року у справі № 191/3373/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 380/63/16-ц, є необґрунтованими, оскільки у вказаних справах та у цій справі наявні різні підстави позову. 
 
Щодо доводів заявника про те, що справа має виняткове значення для нього, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості значення є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має виняткове значення для нього.
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про стягнення сплачених за договором грошових коштів, трьох відсотків річних та інфляційне збільшення боргувідмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик