ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року	Львів	Справа № 380/6405/20 пров. № А/857/12116/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П., 
суддів –                                                            Онишкевича Т. В., Шевчук С. М.;

          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі № 380/6405/20 (головуючий суддя Крутько О. В., м. Львів, повне судове рішення складено 21 травня 2021 року) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,- 
       ВСТАНОВИВ:
 
11 серпня 2020 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 35612 грн.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що в день звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції (26.03.2019), Департаментом патрульної поліції Національної поліції України не проведено з ним остаточного розрахунку. Так, ОСОБА_1 не було виплачено доплату за роботу в нічний час та індексацію грошового забезпечення. Виплату відповідних сум здійснено лише 26.03.2020, що є підставою для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 35612 грн. (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 27.03.2019 по 25.03.2020 в сумі 3582,48 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем – ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що задоволена оскаржуваним рішенням суду сума компенсації в розмірі 3582,48 грн. не є справедливою сатисфакцією порушених трудових прав ОСОБА_1 , відновлення яких продовжується з 2019 року. На думку апелянта, буде справедливим зобов`язати відповідача виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з моменту набрання законної сили рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №1.380.2019.005562 (28.01.2020) про стягнення невиплаченої заробітної плати по день фактичного розрахунку (26.03.2020). Таким чином, кількість днів затримки розрахунку становить 58 днів, а сума яку необхідно стягнути на користь апелянта складає 35612 грн. 
Крім того, відповідачем – Департаментом патрульної поліції Національної поліції України також подано апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині. 
В обґрунтування вимог даної апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не враховано порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою КМУ №159 від 21.02.2001, а тому невірно розраховано суму компенсації. Апелянт, провівши власний розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку ОСОБА_1 , прийшов до висновку, що належна сума компенсації позивачу затримки розрахунку складає 1343,54 грн. 
Враховуючи, що дана справа відноситься до справ незначної складності в розумінні ст.12 КАС України, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом першої інстанції встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_1 проходить службу у поліції на посаді інспектора взводу з обслуговування доріг державного значення батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції України та був звільнений зі служби 26 березня 2019 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 у справі №1.380.2019.005562 стягнуто з Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 21.09.2015 по 31.12.2017 в сумі 3035,80 грн. Також, стягнуто з Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1   заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з червня 2016 по січень 2017 року включно в сумі 625,50 грн.
На виконання зазначеного рішення суду, 27.12.2019 Департаментом патрульної поліції Національної поліції України перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 , доплату за службу в нічний час та індексацію грошового забезпечення, в сумі 3606,38 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №959299174 від 26.03.2020.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством. Разом з тим, спеціальними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.
За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів  приходить до висновку про можливість застосування норм статтей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби в поліції.
Отож, обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум (серед яких одноразова грошова допомога при звільненні, індексація грошового забезпечення, доплата за роботу в нічний час) при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, звільнення позивача зі служби в поліції відбулося без проведення остаточного з ним розрахунку. 
Так, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення. 
Частинами 1 і 2 ст. 51 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прямо визначено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право окремі категорії працівників бюджетних установ, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу, поліцейські, а також у частині медичної допомоги і санаторно-курортного лікування та відпочинку для оздоровлення - члени сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, пенсіонери з числа військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та члени їхніх сімей, здійснюються за рахунок бюджетних асигнувань на функціонування цих бюджетних установ.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 зазначеного Порядку).
Водночас, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме невиплати у день звільнення зі служби в поліції доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення за весь період затримки такого розрахунку з 27 березня 2019 року до дня фактичного розрахунку – 25 березня 2020 року в сумі 35612 грн.
Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми та поведінки позивача яка передувала зверненню до суду.
При цьому,  Велика Палата Верховного Суду у зазначеному судовому рішенні вказала, що відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні  відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати такі критерії:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №    161/12771/15-ц).
Департаментом патрульної поліції Національної поліції України не було проведено з ОСОБА_1 під час звільнення зі служби в поліції (26.03.2019) остаточний розрахунок та не виплачено доплату за роботу в нічний час та індексацію грошового забезпечення, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Як видно з дублікату квитанції №959299174 від 26.03.2020, ОСОБА_1 було нараховано та виплачено доплату за роботу в нічний час та індексацію грошового забезпечення у розмірі 3606,38 грн. лише 26 березня 2020 року.  
Суд апеляційної інстанції зазначає, що сума стягнення не повинна перевищувати суму виплачену як доплату за роботу в нічний час та індексацію грошового забезпечення, а тому на користь ОСОБА_1 з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України не слід стягувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 березня 2019 року по 25 березня 2020 року в розмірі більшому ніж 3606,38 грн.
Щодо конкретної суми, яка підлягає стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Період затримки остаточного розрахунку з позивачем при звільненні зі служби в поліції становить 365 днів.
Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 від 26.05.2020 року №695, середньомісячний заробіток позивача за два останніх місяці перед звільненням зі служби (січень,  лютий 2019 року) складав 25177,66 грн. 
Отже, середньоденний заробіток позивача становить 426,74 грн. (25177,66 грн. : 59 днів). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 155760,10 грн. (426,74 грн. х 365 день).
Істотність частки невиплачених сум в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 27.03.2019 по 25.03.2020 становить 2,3% (3606,38 : 155760,10 грн. х 100).
Сума яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 2,3% розраховується наступним чином: 426,74 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 2,3% = 9,81502 грн. - середньоденна сума відшкодування з урахуванням істотності частки; 9,81502 грн. х 365 (днів затримки розрахунку) = 3582,48 грн.
Посилання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, адже 11 березня 2020 року була прийнята  Постанова Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якою було зупинено перебіг процесуальних строків.
З врахуванням вказаного аналізу законодавства та матеріалів справи, колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про правильність рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                     ПОСТАНОВИВ:
  
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України – залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі № 380/6405/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.  

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	С. М. Шевчук