УХВАЛА
 
22 вересня 2021 року                   
м. Київ
 
справа № 752/1380/18
провадження № 61-14800св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Солонько Микола Миколайович,
заінтересовані особи: ОСОБА_5 (стягувач), ОСОБА_2 (боржник), ОСОБА_3 (третя особа),
особа, яка подавала апеляційну скаргу -  ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_5 та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька Миколи Миколайовича на постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М.,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Солонько М. М. звернувся до суду із поданням про визначення частки майна боржника та звернення стягнення на майно боржника, яким володіє спільно разом з іншими особами.
Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Солонька М. М. перебуває виконавче провадження № 57770183 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди в розмірі 
552 182,59 грн. Відповідно до листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації ГТУЮ у Черкаській області 28 грудня 
2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, під час перебування в якому подружжям придбано ряд рухомого та нерухомого майна, яке є спільним майном подружжя.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 січня 2020 року подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М. М. задоволено частково.
Визначено частку ОСОБА_2 у спільному майні подружжя, яка становить 1/2 частини у майні, та звернуто стягнення на 1/2 частку майна, належного боржнику ОСОБА_2 у спільному майні подружжя, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.
В задоволенні іншої частини подання відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із наявності підстав для визначення частки ОСОБА_2 у спільному майні подружжя, право власності на яке зареєстровано за дружиною боржника - ОСОБА_4 , з метою забезпечення виконання рішення суду, а також з того, що зазначена частка становить Ѕ частину майна. 
Право власності на інше нерухоме майно, на яке приватний виконавець просить звернути стягнення, набуто ОСОБА_4 до укладення шлюбу або на підставі договорів дарування, є її особистою власністю, а тому не підлягає поділу і на нього не може бути звернено стягнення.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року ухвалу суду першої інстанції скасовано й прийнято нову постанову.
У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонька М. М. про визначення частки майна боржника та звернення стягнення на майно боржника, яким володіє спільно разом з іншими особами, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.
Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції, не врахувавши наявність шлюбного договору та визначення правового режиму майна, набутого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 під час шлюбу, дійшов помилкового висновку щодо наявності права власності боржника на Ѕ частину майна. Апеляційний суд не прийняв до уваги доводи представника позивача, що цей шлюбний договір укладено боржником та ОСОБА_4 з метою уникнення виконання зобов`язання за рішенням суду, оскільки судом встановлено, що даний договір ніким не оспорений, не скасований та не визнаний недійсним. 
Приватним виконавцем не надано належних та допустимих доказів про наявність майна, яким ОСОБА_2 володіє спільно з іншими особами (дружиною ОСОБА_4 ), на яке може бути звернене стягнення на виконання рішення суду.
У жовтні 2020 року ОСОБА_5 та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Солонько М. М. звернулисядо Верховного Суду з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права тапорушення судом норм процесуального права, просили скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційні скарги ОСОБА_5 та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М. М. мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскарженої постанови не застосовано положення статті 93 СК України, відповідно до якої за шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації. 
Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Судом апеляційної інстанції не враховано, що шлюбний договір між боржником та скаржником укладено під час розгляду справи про стягнення з боржника матеріальної шкоди, про що було відомо боржнику, а подружжям з порушенням принципу добросовісності вчинено дії, спрямовані на поділ майна, яке набуто під час шлюбу та до укладення шлюбного договору, змінено правовий статус раніше придбаного у шлюбі майна, право на яке підлягає державній реєстрації.
Судом апеляційної інстанції не враховано висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 
у справі № 711/10526/16-ц від 29 січня 2020 року, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року 
у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18).
У касаційній скарзі приватного виконавця виконавчого округу м. Києва 
Солонька М. М. зазначено, що з частини п`ятої статті 93 СК України випливає, що сторони за шлюбним договором не можуть вчиняти дії, спрямовані безпосередньо на продаж, обмін, дарування одному зподружжя нерухомого майна та іншого майна, право на яке підлягає державній реєстрації (а також здійснення інших дій, спрямованих на передачу права користування цим майном). Перехід права власності на нерухоме майно або інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації, можна здійснити лише у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а саме - на підставі відповідної цивільно-правової угоди. Шлюбний договір не є правовстановлюючим документом, який засвідчував би перехід права власності на нерухоме майно або інше майно, яке підлягає державній реєстрації.
ОСОБА_4 було відомо про існування ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року станом на 27 березня 2020 року, в той час як апеляційна скарга подана нею лише 09 червня 2020 року, тобто з пропуском строків для оскарження.
У листопаді 2020 року та січні 2021 року представник ОСОБА_4  - адвокат Лутковська В. В. подала до суду відзиви, у яких просила оскаржену постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційні скарги без задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість їх доводів.
Відзиви мотивовано тим, що в справі, що переглядається, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 шлюбний договір укладено 05 травня 2018 року, а заочне рішення суду про стягнення шкоди з боржника на користь стягувача ухвалено 
08 листопада 2018 року, тобто через шість місяців після укладення шлюбного договору. Шлюбний договір не містить положення про поділ/передання майна (ні того, що підлягає державній реєстрації, ні майна, яке не підлягає такій реєстрації) у власність одного з подружжя іншим. Цим договором у відповідності до положень статті 97 СК визначено правовий режим особистої приватної власності кожного з подружжя на майно, набуте ним під час шлюбу.
У відзиві на касаційну скаргу приватного виконавця Солонька М. М. також зазначено, що в апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначено, що повний текст ухвали суду першої інстанції вона отримала простим поштовим відправленням 
25 травня 2020 року у відповідь на її запит від 16 квітня 2020 року (копія супровідного листа голови Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020  року № 2/752/3255/18 та поштового конверту додається). 
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_5 .
Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М. М.
Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов наступних висновків.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року справу № 2-591/11 за заявою Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області; заінтересовані особи: ОСОБА_6 (боржник), ОСОБА_7 (стягувач), ОСОБА_8 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами (спільна сумісна власність подружжя), за касаційною скаргоюОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 
02 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2021 року зазначену справу № 2-591/11(провадження № 14-31цс21) прийнято та призначено до розгляду.
Правовідносини, які є предметом розгляду у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 2-591/11.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження 
у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі.
Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 752/1380/18 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 
№ 2-591/11.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
М. Ю. Тітов