ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Справа № 953/18009/19                                                Головуючий І інстанції – Божко В.В.
Провадження № 33/818/323/21                                        Суддя доповідач – Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
/ по справі про адміністративне правопорушення /

11 серпня 2021 року                                                         м.Харків
суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.
за участю секретаря                        - Вакула Н.С.,
особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності        - ОСОБА_1 
захисника                                - Козьміної С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :
Постановою судді Київського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн та позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді та провадження у справі закрити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддею допущено порушення норм матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що він не керував транспортним засобом, а був пасажиром, в матеріалах справи відсутній відеозапис моменту зупинки транспортного засобу.

Вказує, що в протоколі помилково зазначено зупинений транспортний засіб, оскільки вони разом з  ОСОБА_2  пересувались на мопеді APRILIA SR 50, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , а не на «Yamaha Drag Star 400» державний номер НОМЕР_2 як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.
Зазначає, що він був позбавлений можливості реалізувати своє право доступу до правосуддя, оскільки справа була розглянута без його участі, в матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі дані про отримання повідомлення про час та місце судового розгляду справи. 

До апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Поважність пропуску строку на апеляційне оскарження мотивована тим, що ні він ні його захисник не були присутніми під час розгляду справи судом першої інстанції, та в вересні 2020 року він випадково дізнався про накладене на нього стягнення.
Враховуючи, що доводи клопотання про пропуск строку на апеляційне оскарження з поважних причин не спростовуються матеріалами справи, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку підлягає задоволенню.
Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , доводи ОСОБА_1 та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити та надали пояснення аналогічні викладеним доводам в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у керуванні транспортним засобам особоми в стані алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.9 а ПДР України.
З зазначеним висновком судді суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При апеляційному перегляді справи встановлено, що ОСОБА_1 01.09.2019 р. о 23-50 год. в м. Харкові по пл. Конституції, 12/1 керував транспортним засобом «Yamaha Drag Star 400» д/н НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням газоаналізатора «DRAGER ALCOTEST 6820» в присутності двох свідків. Результат огляду 0,84 проміле. 
В наслідок зазначених подій поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 155069 від 02.09.2019 року за невиконання ОСОБА_1   вимог п.2.9 а ПДР України.
Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, крім протоколу, підтверджується: 
- відеозаписом із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, з якого вбачається, що 02.09.2021 року, ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням газоаналізатора «DRAGER ALCOTEST 6820». Проти проведення даного огляду ОСОБА_1 не заперечував. В присутності двох свідків, на місці зупинки транспортного засобу, із застосуванням газоаналізатора було проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 . Результат тесту склав 0,84 проміле; (а.с. 8)
- роздрукованим результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням газоаналізатора «DRAGER ALCOTEST 6820», з якого вбачається, що результат тесту виявив 0,84 проміле; (а.с. 2)
- письмовими пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , відповідно до яких 02.09.2019 року водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням газоаналізатора «DRAGER ALCOTEST 6820», результат тесту склав 0,84 проміле. ОСОБА_1 був ознайомлений із змістом адміністративного протоколу, зі своїми правами та обов`язками, передбаченим ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; (а.с. 4-5)
Сумнівів у зацікавленості чи упередженості вказаних свідків немає, пояснення отримані у встановленому законом порядку, передбаченими способами, засвідчені їхніми власноручними підписами. При цьому відсутні відомості про те, що з певних причин вони надавали працівнику поліції неправдиві пояснення, або що такі ними засвідчено під примусом.
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів (а.с. 3)
- рапортом співробітника поліції Лагутіна Є. (а.с. 6)
- поясненнями свідка ОСОБА_5 , який в судовому засіданні апеляційного суду повідомив, що у зв`язку з тим, що з часу подій під час яких він був свідком при складанні адміністративного протоколу пройшло багато часу він погано пам`ятає обставини події, однак підтвердив, що власноручно підписував протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1), а також письмові пояснення (а.с. 5), пояснення були записані з його слів вірно, ніхто його не примушував підписувати пояснення свідка. Крім того, пояснив, що у той день його зупинили працівники поліції та запропонували бути свідком на що він погодився та пам`ятає, що чоловік пройшов огляд на алкогольне сп`яніння на місці за допомогою алкотестеру та його поліцейські попросили засвідчити, що показник алкотестеру відповідає даним які були внесені до протоколу про адміністративне правопорушення;
- поясненнями свідка  ОСОБА_4  який в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що діяв неупереджено та виконував свої службові обов`язки. Ним було складено протокол відносно ОСОБА_1 , який керував двоколісним транспортним засобом, причиною зупинки було те, що у нього не було шолому та після зупинки йому було запропоновано пройти огляд на алкогольне сп`яніння на що він погодився. Момент зупинки був зафіксований на відео реєстраторі, однак з яких причин він не був долучений до матеріалів справи він не знає, оскільки матеріали для направлення до суду складаються на направляються відділом адмінпрактики поліції. Також, повідомив, що він не пам`ятає чи надавався при складанні протоколу про адміністративне правопорушення технічний паспорт на транспортний засіб, можливо перевірка відбувалась лише за номерним знаком. Підтвердив, що власноручно ним було складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1), невідповідностей та помилок в протоколі не вбачає. 
Дослідивши докази, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає їх належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вимоги ч.2 ст.251, ст.256, 265-2, 266, 268 КУпАП, а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Також, з пояснень ОСОБА_1 та захисника Козьміної С.В. наданих ними в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вбачається, що ними не оскаржувались дії працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення в порядку КАС України або направленням скарг до прокуратури чи органів поліції. 
Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу, в наслідок чого суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості їх врахувати.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги щодо суперечностей зазначеного транспортного засобу в протоколі про адміністративне правопорушення як «Yamaha Drag Star 400» д/н НОМЕР_2 , а відповідно до технічного паспорта мопед з номерним знаком НОМЕР_1 який належить ОСОБА_3 є марки APRILIA SR 50, однак зазначені доводи не впливають на правильність судового рішення, оскільки як встановлено в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що можливо, під час складання протоколу технічний паспорт на транспортний засіб не надавався, а модель мопеда була встановлена відповідно до бази даних за реєстраційним знаком та візуально та зазначена в протоколі. Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, який власноручно підписаний ОСОБА_1 , останній не заперечував, щодо марки та номерного знаку транспортного засобу. (а.с. 1) 
В судовому засіданні апеляційного суду в якості свідка був допитаний ОСОБА_2 , який пояснив, що він знайомий з ОСОБА_1 з початку 2019 року, який є дядьком його найкращого друга. В день складання протоколу про адміністративне правопорушення він зустрівся в центрі м.Харкова біля кафе з компанією знайомих серед яких був і ОСОБА_1 . В процесі спілкування зі знайомими у нього виникла можливість покататись на мопеді. Посвідчення водія у нього не має, однак знайомий ОСОБА_7 – ОСОБА_8 повідомив йому, що двигун його мопеду не досягає необхідного об`єму, а тому він може без посвідчення водія прокататись на ньому, на що він погодився. Після чого він сів за кермо мопеду та ОСОБА_1 на місце пасажира та поїхали кататись по центру м.Харкова та були зупинені працівниками поліції, оскільки ОСОБА_1 був без шолому. Після зупинки працівники поліції посадили ОСОБА_1 в машину поліції та відвезли його в Київський відділ поліції для з`ясування всіх обставин, а він пішки відвіз мопед назад до кафе, де зустрівся з ОСОБА_9 та вони разом поїхали до Київського відділу поліції.
Однак, суд апеляційної критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_2 , оскільки він з ОСОБА_1  перебуває у дружніх відносинах, що було встановлено в судовому засіданні, та може суб`єктивно його підтримувати.

Разом з цим, свідок ОСОБА_4 є працівником поліції та виконував службові обов`язки відповідно до законодавства, був допитаний у судовому засіданні і попереджений про кримінальну відповідальність. За таких обставин у апеляційного суду не виникає сумніву до наданих ним пояснень в судовому засіданні.
При цьому належить врахувати, що відеозапис працівників поліції не є єдиним доказом, завдяки якому зафіксовано адміністративне правопорушення. Визначальним є відомості протоколу про адміністративне правопорушення, який підписаний належним працівником поліції, свідками та у разі згоди правопорушником та пояснення свідків, що залучені у якості додатку до протоколу. На підставі відеозапису встановлюються додаткові відомості про адміністративне правопорушення. За таких обставин, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апелянта, щодо того, що на відеозаписі не зафіксовано момент зупинки транспортного засобу, оскільки відомості про ці обставини підтвердив працівник поліції ОСОБА_4 , який допитувався в судовому засіданні, як свідок.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом апеляційний суд вважає безпідставним та способом захисту, з метою уникнення відповідальності.
Такий висновок суд робить згідно вимогст.252КУпАП України, де зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Досліджуючи доводи апелянта про те, що постанова була ухвалена без його участі чим було порушеного його право на захист апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повідомив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою судом першої інстанції було направлено судову повістку, яка повернулась без вручення з відміткою поштового відділення про повернення за закінченням встановленого строку зберігання.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 повідомив, що за адресою вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення проживають його бабуся з дідусем, а він проживає за адресою м.Харків пр-т Тракторобудівників

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, в якій вказано, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, та керуючись положеннями статей 38, 277 КУпАП на переконання апеляційного суду суд першої інстанції розглянув вказану справу з урахуванням відомостей, що є наявними в матеріалах справи, оскільки ОСОБА_1 розглядом справи не цікавився, адресу місця проживання суду першої інстанції не повідомив.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів апелянта, і розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути відповідальності. 

При цьому, судом апеляційної інстанції, при перегляді справи, з метою забезпечення конституційних засад щодо дотримання гарантій забезпечення права на оскарження рішення  було прийнято всі можливі процесуальні заходи щодо проведення апеляційного перегляду. Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник надавали пояснення щодо обставин справи, а також з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи були допитані свідки у судове засідання для надання пояснень. 

       Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, апеляційний суд не вбачає.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 а  ПДР України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання  апелянта  на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

       Керуючись ст. ст. 294, 295 КУпАП,-
п о с т а н о в и в :
Клопотання ОСОБА_1   задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2019 року .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                        С.К. Шабельніков