Номер провадження: 22-ц/813/4771/21 
Номер справи місцевого суду: 1527/2-264/11
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М. 
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні власністю, -
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2009 року,  ОСОБА_2 звернувся з позовом  до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні власністю.  Позовні вимоги мотивовані тим, що  позивач є власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.06.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно НП «ОМБТІ та РОН» від 28.11.2007 року.
Відповідачці по справі, ОСОБА_1 належить інша 1/2 частина вказаного домоволодіння, а також вона користується господарчими спорудами, які примикають до її частки будинку.
Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 617 кв. м., відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 18 червня 1957 року на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих №196 від 26.03.1957 року.
Побудувала дане  домоволодіння    рідна бабуся позивача  -  ОСОБА_3 , яка до дня смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала у будинку спільно з батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач проживає в даному будинку з моменту народження, сплачує земельний податок, а також обслуговує даний будинок. 
Позивачу належить на праві власності 1/2 частина домоволодіння, яке складається з  частини житлового будинку, зазначеного в технічному паспорті під літ. «А», сараю «Б», гаражу «Д», вбиральні «В». Позивач  має окремий вхід в свою частину будинку, а також окремий вихід на вулицю Газову.
Відповідачка ОСОБА_1 , також має окремий вихід і на вулицю Газову, і окремий вхід в свою частину будинку, вона користується надвірними спорудами, які знаходяться на тій частині земельної ділянки, яка примикає до її частки будинку. Такий порядок фактично був визначений ще попередніми власниками будинку. 
Позивач стверджує, що відповідачка, порушуючи порядок користування будинком та земельною ділянкою, який існував тривалий час, самочинно, а також без дозволу позивача побудувала перед  вікнами позивача гараж, зазначений в технічному паспорті під літ. «Ж». В зв`язку із самочинним будівництвом гаражу,  кімната в будинку, якою користується позивач залишилась без світла. Крім того, відповідачка самовільно на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні позивача, поставила огорожу.
В зв`язку  з даними обставинами, позивач звернувся в 2007 році до Суворовської районної адміністрації із скаргою на протизаконні дії відповідачки.
Представники Суворовської районної адміністрації в м. Одесі виїхали на місце та   09.01.2008 року складений акт про підтвердження самочинних споруд, листом від 24.01.2008 року позивачу  було рекомендовано звернутися до суду.
На підставі викладеного, позивач просить визначити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за фактичним порядком користування земельною ділянкою, який слався станом на 1996р., а також зобов`язати відповідачку знести самочинно збудований гараж літ. «Ж», та металевий паркан, який встановлений на земельній ділянці. (Т1, а.с. 6-8, 150-151) 
У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічним  позовом  до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні власністю. В зустрічних позовних вимогах ОСОБА_1 посилається на те, що  їй належить право власності на  1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та ОН» від 29 червня 2006 року.
Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 617 кв.м., відповідно до Договору про надання в безстрокове користування земельної  ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 18 червня 1957 року на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих № 196 від 26 березня 1957 року.
Домоволодіння по АДРЕСА_1 , відповідачка отримала у спадщину за заповітом від 6 листопада 1993 року. Земельну ділянку біля домоволодіння площею 617 кв. м., позивачка  постійно прибирає, постійно сплачує податки на землю.
ОСОБА_1 належить на праві приватної власності належить 1/2 частина домоволодіння  по АДРЕСА_1 , яке складається з 1/2 частини житлового будинку, зазначеного в технічному паспорті під літерою «А», сараю «Б», вбиральні літ. «Г»,  гаражі «Д, Ж», літня кухня «Е». Відповідачка також має окремий вхід в свою частину будинку, а також окремий вхід на вулицю. Відповідачка стверджує, що якщо буде знесений гараж та паркан, то  вона не зможе входити у будинок. Вона також посилається на те, що встановлення паркану та будівництво гаражу було здійснено з дозволу батька позивача  ОСОБА_2 , тобто  ОСОБА_4 , згідно заяви від 21 листопаду 1994 року.
Крім того, рішенням Одеської міської ради народних депутатів від 4 травня 1995 року № 169, ОСОБА_1 була надана земельна ділянка площею 614 кв.м.  по  АДРЕСА_1 , для постійного користування, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. 
На підставі викладеного, відповідачка у зустрічних позовних вимогах просить визначити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 згідно з другим варіантом, який встановлений у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20.09.1996р. (т.1, а.с.55-56).   
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні власністю – задоволено частково. 
Встановлено наступний порядок користування земельною ділянкою площею 591 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином: 
- Виділено ОСОБА_2 у користування земельну ділянку, площею 345 кв.м., 
  - Виділено ОСОБА_1 у користування земельну ділянку, площею 246 кв.м., 
  Встановлено межу між  виділеними у користування земельними ділянками наступним чином:
       -з відступом 1,2 м. від лівої бокової межі від червоної лінії вулиці на кут житлового будинку літ. «А»; 
-далі по міжквартирним перегородкам житлового будинку на зовнішню стіну прибудови літ. «а»; 
-поворот наліво по зовнішніх стінах прибудови літ. «а», літ. «А-2ж»; 
-далі до перетинання із задньої межею на відстані 8,8м. від правої бокової межи. 
Зобов`язано ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) за власний рахунок знести існуючий паркан, що проходить від житлового будинку літ. «А-2ж» і правою межею довжиною 8,18 м. на підставі 5,71м.+3,48м. від задньої межі, а також знести самовільно збудований гараж літ. «Ж», що розташовані на земельній ділянці площею 591 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .  
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні власністю – залишено без задоволення. 
Стягнуто з ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь   ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )   державне мито у розмірі 8 гривень 50 копійок,  витрати ІТЗ у розмірі 37 гривень, витрати за проведення експертизи у розмірі 2642 гривні 40 копійок, а всього стягнути у розмірі 2687 гривень 90 копійок. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2018 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким: визначити порядок користування земельною ділянкою між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 відповідно часток у домоволодінні, по варіанту №1 запропонованому експертом згідно висновку експертизи №48/10 ОО ІНТЕР-КОНСАЛТ-ПЛЮС від 29.10.2010 року, виділити ОСОБА_1 в користування земельну ділянку площею 295,5 кв. м, ізольовану земельну ділянку «А-Б-В-Г-Д-Е-Е-Ж-У-Т-С-Р-П-О-Ф-М-Н-А».
Співвласнику ОСОБА_2 виділити земельну ділянку площею 295,5 кв. м. «З-И-Й-Н-Л-М-Ф-О-П-Р-С-Т-У-З».
Відмовити в зносі існуючого паркану, що проходить від житлового будинку літ. «А» 2ж і правою межею довжиною 8,18 м на відстані 5,71 м + 3,48 м від задньої межі, а також знести самовільно збудований гараж літ. «Ж».
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про визначення порядку користування земельною ділянкою» задовольнити в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу,ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1  на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2018 року – відмовити в повному обсязі.
В судове засідання, призначене на 29.07.2021 року з`явилися усі учасники справи.
Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2   є власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.06.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно НП «ОМБТІ та РОН» від 28.11.2007 року (т.1., а.с. 12)
ОСОБА_1 належить право власності на  1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» від 29 червня 2006 року. (т.1., а.с. 60-62)
Житловий будинок АДРЕСА_1 складається з жилого будинку літ. «А», жилого будинку літ. «А» - самочинна будова», тамбур під літ. «а-2» самочинна будова, сарай літ. «Б», вбиральні літ. «Г» та «В», гараж літ. «Д», гараж літ. «Ж»- самочинна будова, літня кухня літ. «Е» збільшена на 9,3 кв.м. та є самочинною. 
ОСОБА_1 користується у будинку літ. «А», по першому поверху  жилою кімнатою 7 кв.м., жилою кімнатною 9,0 кв.м, їдальнею площею 10,1 кв.м., коридору площею 8,9 кв.м. - самочинне, кухні літ. 8,9 кв.м., кухні літ. площею 16,2 кв.м. – самочинне, коридор площею 3,3 кв.м., ванна площею 3,6 кв.м., ванна кімната площею 3,6 кв.м., туалет площею 0,9 кв.м., всього за першим поверхом площею 59,3 кв.м., жила площею 16,3 кв.м., підсобна площа 43,0 кв.м., другий поверх – жила площею 38,0 кв.м.- самочинне.
ОСОБА_2 користується у будинку літ. «А», жила площею 17,8 кв.м., коридор площею 9,0 кв.м., всього жилою площею 26,8 кв.м., жила площа – 17,8 кв.м.. (Т.1., а.с. 122)    
Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 617 кв. м., відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 18 червня 1957 року на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих №196 від 26.03.1957 року. (Т1., а.с. 24-27)
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 самочинно, а також без дозволу позивача побудувала перед кімнатою літ. 2-1, площею 17,8 кв.м, позивача гараж, зазначений в технічному паспорті під літ. «Ж». 
Вищевказаний факт підтверджується актом від 09.01.2008р., який був складений представниками Суворовської районної адміністрації ОМР, фотографіями (т.1.,а.с. 30, 45-46) 
В зв`язку із самочинним будівництвом гаражу,  кімната в будинку, якою користується позивач залишилась без світла, що також підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 5470 від 13.09.2017р..  
Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, який існував тривалий час. 
Так Ленінським районним судом м. Одеси розглядалась цивільна  справа № 2-821/1996р. за позовом  ОСОБА_1    до ОСОБА_4   про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна, про розділ будинку в натурі, про визначення порядку користування земельною ділянкою.  
Висновком  судової будівельно-технічної експертизи № 4498 від 20.09.1996 р., який був зроблений під час розгляду цивільної справи за позовом  ОСОБА_1   до ОСОБА_5   про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна, про розділ будинку в натурі, про визначення порядку користування земельною ділянкою  було встановлені наступні данні. Так, між сторонами склався порядок користування земельною ділянкою, згідно якого площа земельної ділянки складає 614 кв.м., у користуванні ОСОБА_5 перебуває ізольована земельна ділянка площею 360 кв.м., що складає 59/100 частини всієї частини земельної ділянки, а у користуванні  ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 254 кв.м., що складає 41/100 часток всієї земельної ділянки. (т.1., а.с. 63-66).
Рішенням Ленінського районного суду м. Одеси від 13.11.1996р. по вищевказаній  цивільній справі ОСОБА_1 була виділена у користування земельна ділянка площею 307 кв.м.. (Т.1., а.с.96-97) 
Однак ухвалою судової колегії з цивільних справ Одеського обласного суду від 25.03.1997р. рішення  Ленінського районного суду м. Одеси від 13.11.1996р. в частині визначення порядку користування земельною ділянкою було скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (Т.1., а.с. 155-159)  
Ухвалою Ленінського районного суду м. Одеси від 01.06.1999р. позовні вимоги  ОСОБА_1    до ОСОБА_4   про визначення порядку користування земельною ділянкою були залишені без задоволення. (т.1, а.с. 98).
Рішенням Одеської міської ради народних депутатів від 4 травня 1995 року № 169,  ОСОБА_1 була надана земельна ділянка площею 614 кв.м.  по АДРЕСА_1 , для постійного користування, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. (Т1., а.с. 31) 
Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2012р.  рішення Одеської міської ради народних депутатів від 4 травня 1995 року № 169 було скасовано. 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016р. постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2012р. була залишена без змін. (Т.2.,а.с. 37-38) 
 Таким чином, між сторонами до сих пір не визначений порядок користування земельною ділянкою. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обрав висновок судової будівельно-технічної експертизи № 4498 від 20.09.1996р., який був зроблений під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1   до ОСОБА_5   про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна, про розділ будинку в натурі, про визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки він відповідає фактичному порядку користування земельною ділянкою та не порушує права співвласників домоволодіння щодо користування ними земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно із ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Нормами ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. (ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України)
Статтею 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально.
Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Власники земельних ділянок та землекористувачі мають право, серед іншого, самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок та землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. (ст. 90, 95 ЗК України).
Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон (ст. 91, 96 ЗК України).
Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Частиною ч. 4 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на будівлю, споруду.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України).
Зазначені положення щодо користування власністю застосовуються і до майнових прав на майно (зокрема, права користування земельною ділянкою).
Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстави відсутні, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі № 6-841цс16 та від 01.11.2017 у справі № 6-2454цс16, та підтверджені постановами Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 759/16282/14-ц та від 26.03.2020 у справі № 666/897/16-ц.
 Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2010 року була призначена по справі судова будівельно – технічна експертиза, на вирішення якої було поставлено питання щодо визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками володіння під АДРЕСА_1 , з урахуванням фактичного користування домоволодінням та належними співвласникам надвірними спорудами, чи є технічна можливість поділити земельну ділянку на дві окремих ділянки з окремими виходами відповідно до технічного паспорту без врахування самовільно побудованих споруд.
Проведення експертизи доручено судовому експерту ООО «Інтер-Консалт-Плюс».
На виконання ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 11.06.2010 року від ООО «Інтер-Консалт-Плюс» надійшов висновок судової будівельно – технічної експертизи № 48/10 від 29.10.2020 року, в якому судовий експерт пропонує два варіанти користування земельною ділянкою у рівних частинах. Відповідно до першого варіанту співвласнику ОСОБА_2 з часткою Ѕ - пропонується виділити ізольовану земельну ділянку «З-И-Й-Н-Л-М-Ф-О-П-Р-С-Т-У-З» загальною площею 295,5 кв. м.
Співвласнику ОСОБА_1 з часткою Ѕ - пропонується виділити ізольовану земельну ділянку «А-Б-В-Г-Д-Е-Е-Ж-У-Т-С-Р-П-О-Ф-М-Н-А» загальною площею 295,5 кв. м.
Межа розділу користування земельною ділянкою повинна проходити згідно схеми № 3, запропонованої судовим експертом.
Згідно другого варіанту, порядку користування земельною ділянкою пропонується співвласнику ОСОБА_2 з часткою Ѕ - виділити ізольовану земельну ділянку «З-И-Й-Н-Л-М-Ф-О-П-Р-С-Т-У-З» загальною площею 295,5 кв. м.
Співвласнику ОСОБА_1 з часткою Ѕ - пропонується виділити ізольовану земельну ділянку «А-Б-В-Г-Д-Е-Е-Ж-У-Т-С-Р-П-О-Ф-М-Н-А» загальною площею 295,5 кв. м.
Межа розділу користування земельною ділянкою повинна проходити згідно схеми № 4, запропонованої судовим експертом.
Також матеріали справи містять висновок судової будівельно-технічної експертизи №5470 від 13.09.2017р., яким було встановлено, що фактична площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , складає площу 592,96 кв.м., а по лінії забудови 590,51 кв.м., у зв`язку з чим, експертом за основу графічної побудови плану обраний останній розмірі земельної ділянки.
Експертом також встановлено, що існує технічна можливість встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 591 кв.м., по АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по фактичному користуванню станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_5 , з урахування висновку будівельно-технічної експертизи від 20.09.1996 р.
При цьому, експертом пропонується:  
- Виділити ОСОБА_2 у користування земельну ділянку, площею 345 кв.м., 
- Виділити ОСОБА_1 у користування земельну ділянку, площею 246 кв.м., 
  Встановити межу між  виділеними у користування земельними ділянками наступним чином:
-з відступом 1,2 м. від лівої бокової межі від червоної лінії вулиці на кут житлового будинку літ. «А»; 
-далі по міжквартирним перегородкам житлового будинку на зовнішню стіну прибудови літ. «а»; 
-поворот наліво по зовнішніх стінах прибудови літ. «а», літ. «А-2ж»; 
-далі до перетинання із задньої межею на відстані 8,8м. від правої бокової межи. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність встановити саме такий порядок користування земельною ділянкою, оскільки він відповідає фактичному порядку користування земельною ділянкою, який був встановлений у висновку   судової будівельно-технічної експертизи № 4498 від 20.09.1996р.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції порушені її права користування будинком оскільки обраний судом варіант розподілу спірної земельної ділянки передбачає вхід на подвір`я 1 м 20 см., що порушує санітарні та протипожежні норми та взагалі така відстань перешкоджає заїзду до будинку. Крім того визначений судом в рішенні порядок користування земельною ділянкою не надає можливості апелянту обслуговувати будинок, так як внутрішня стіна частини будинку ОСОБА_1 не відділяється від земельної ділянки ОСОБА_5 , тому на думку апелянта суд повинен був визначити порядок користування земельною ділянкою між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 відповідно часток у домоволодінні, по варіанту №1 запропонованому експертом згідно висновку експертизи №48/10 ОО ІНТЕР-КОНСАЛТ-ПЛЮС від 29.10.2010 року та виділити ОСОБА_1 в користування земельну ділянку площею 295,5 кв. м, ізольовану земельну ділянку «А-Б-В-Г-Д-Е-Е-Ж-У-Т-С-Р-П-О-Ф-М-Н-А».
Співвласнику ОСОБА_2 виділити земельну ділянку площею 295,5 кв. м. «З-И-Й-Н-Л-М-Ф-О-П-Р-С-Т-У-З».
Відмовити в зносі існуючого паркану, що проходить від житлового будинку літ. «А» 2ж і правою межею довжиною 8,18 м на відстані 5,71 м + 3,48 м від задньої межі, а також знести самовільно збудований гараж літ. «Ж».
На вказані посилання ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що висновок   судової будівельно-технічної експертизи № 4498 від 20.09.1996 р. жодним чином не порушує прав сторін щодо користування земельними ділянками. Обидві сторони мають безперешкодний доступ до своїх частин земельної ділянки та домоволодіння. Крім того, вказаний висновок вже двічі був підтверджений проведеними по справі судовими експертизами, а саме висновками експертів від 29.10.2010 року та від 13.09.2017 року. Саме висновок   судової будівельно-технічної експертизи № 4498 від 20.09.1996 р. є найбільш оптимальним для обох сторін спірного майна, оскільки він не порушує проїзд обох співвласників до виділених їм частин земельних ділянок, до спірного домоволодіння, а посилання ОСОБА_1 грунтуються лише на одних припущеннях та не підтверджені жодними доказами щодо порушення її прав.
За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
 Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні власністю - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 03.08.2021 року.

Головуючий                                                         Т.В. Цюра

Судді:                                          Л.А. Гірняк

С.М.Сегеда