П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/7484/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.   
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   

14 вересня 2021 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Курка О. П.  Білої Л.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
07 червня 2021 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23 червня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 з 25.08.2005 року  призначена пенсія  відповідно до Закону України № 3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 87% від заробітної плати.  Як видно з  матеріалів пенсійної справи, станом на час призначення пенсії страховий стаж позивача становив 40 років 7 місяців 28 днів, що ніким не заперечується  (коефіцієнт страхового стажу - 0,40583)
01.10.2017 року проведений перерахунок пенсії позивача відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки розмір пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є вищим, ніж розмір пенсії за Законом України «Про державну службу», позивача в автоматичному режимі переведено на пенсію того ж виду на загальних умовах.  Для обчислення розміру пенсії позивача  була врахована заробітна плата за періоди роботи з 01.01.1981 року по 31.12.1985 року (згідно довідки про заробітну плату) та з 01.07.2000 року по 31.07.2005 року (згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку), індивідуальний коефіцієнт заробітку - 1,59085.
У подальшому пенсія позивача перераховувалась з урахуванням змін в пенсійному законодавстві: з 1 березня 2019 року відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» від 20.02.2019 року №124 показник середньої заробітної плати, який враховується для обчислення пенсій,   підвищений на 17%.
01.04.2020 року за даними персоніфікованого обліку до страхового стажу позивача в автоматичному режимі зарахований період роботи з 01.09.2005 року по 31.01.2015 року. Після перерахунку пенсії страховий стаж позивача,  врахований при обчисленні пенсії, становить 47 років 9 місяців 14 днів.  
19.06.2020 року позивач звернувся до Головного управління з заявою про перерахунок та виплату пенсії з урахуванням страхового стажу 47 років 9 місяців 14 днів  за період з 01.10.2017 року по 01.04.2020 року. 
Листом від 22.07.2020 року за №3495-3009/П-03/8-2200/20 Головне управління  повідомило позивача про відсутність підстав для перерахунку.  
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV визначає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.  11.10.2017 року набув чинності Закон України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", яким розділ XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV доповнений пунктами з 4-3 по  4-7. Відповідно до пункту 4-3 пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01.10.2017 перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.   При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 01.12.2017 законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.   Пунктом 4-4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV визначено, що з 01.10.2017 по 31.12.2017 при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачені страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%. Отже, у разі перерахунку призначених пенсій застосовується величина оцінки одного року страхового стажу - 1%, а у разі призначення пенсії застосовується величина 1,35%.
Одночасно з цим, пунктом 4-7 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV передбачено, що особам, пенсії яким призначені, зокрема, відповідно до закону України "Про державну службу", розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їх звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.  
Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", яка набрала чинності з 11.10.2017) за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
Відповідно до ч.4 ст.42 Закону №1058 у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через 2 роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.  Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII було доповнено частину 4 статті 42 Закону № 1058-IV абзацом п`ятим, відповідно до якого органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до статті 42 Закону № 1058-IV, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.   Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Аналізуючи доводи апелянта з приводу відсутності підстав для перерахунку пенсії позивачу, колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що як вбачається з матеріалів пенсійної справи, позивачу вперше була призначена пенсія за віком з 25.08.2005 на підставі Закону України "Про державну службу", а з 01.10.2017 позивач автоматично переведений на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV. Отже, відповідачем здійснений перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до пунктів 4-3, 4-7 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV.  
Водночас, позивач у період з 01.09.2005 року по 31.01.2015 року продовжував працювати, тобто він був працюючим пенсіонером.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач лише у квітні 2020 року (тобто через п`ять років) за даними системи персоніфікованого обліку в автоматичному режимі зарахував до страхового стажу позивача зазначені періоди роботи, про що позивач дізнався з листа Головного управління  №3495-3009/П-03/3-2200/20 від 22.07.2020 року.
У пунктах 70 -71 рішення у справі «Рисовський проти України»  Європейський Суд з прав людини  підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova)  На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ( рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), і сприятимуть юридичній визначеності у  правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість           ( рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland).  З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ( рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v.ообов`язко
Крім того,  відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.  Європейський суд з прав людини наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції  має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» ( mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії»  Beyeler v. Italy)  
Таким чином, оскільки наявність у системі персоніфікованого обліку (Реєстрі застрахованих осіб) відомостей про періоди трудової діяльності застрахованих осіб у подальшому є підставою для призначення та здійснення пенсійних виплат, позивач, як працюючий пенсіонер, перебуваючи на обліку  відповідача, мав правомірні очікування на своєчасне  зарахування  відповідних  періодів роботи до страхового стажу.  
Відтак,   відповідач при проведенні перерахунку пенсії позивача та переведенні з одного виду пенсії на інший у автоматичному режимі, згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, був зобов`язаний зарахувати до страхового стажу позивача відповідні періоди роботи.  
Враховуючи те, що позивач  з  01.10.2017 року по 01.04.2020 року безпідставно був позбавлений соціального захисту через неврахування  набутого ним  стажу за час роботи, що  суперечить вимогам закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог.
З огляду на  встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Біла Л.М.