ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/7469/21                                                Суддя першої інстанції: Баргаміна Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 вересня 2021 року                                                                                  м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Бєлової Л.В., Єгорової Н.М.,
при секретарі                    - Закревській І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича на проголошене о 12 годині 17 хвилин рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року, повний текст якого складено 21 липня 2021 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Окленд», про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича (далі - Відповідач, Приватний виконавець), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Окленд» (далі - Третя особа, ТОВ «ФК «Окленд»), про визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2021 року ВП №65798159 та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 24.06.2021 року № 65798159, винесені Приватним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого напису № 11182, виданого 15.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів проживання Позивача та місцезнаходження майна останнього у Чернігівській області, а матеріалами справи підтверджується проживання та працевлаштування ОСОБА_1 у місті Києві, то Приватний виконавець прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності, що має своїм наслідком скасування спірних постанов.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позовної заяви відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що при відкритті виконавчого провадження Відповідачем перевірено його на відповідність вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у той час як вчинення виконавчого напису, у тому числі зазначення відомостей щодо адреси боржника, належить до компетенції нотаріуса, ставити під сумнів які виконавець не вправі. Окремо звертає увагу, що ні Цивільний кодекс України, ні Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не встановлюють додаткових обов`язків для Приватного виконавця у порівнянні до Закону України «Про виконавче провадження», який є спеціальним щодо спірних правовідносин. Крім того, підкреслює, що судом не було враховано позицію Верховного Суду у справі №460/3537/20, а також не наведено мотивів скасування постанови від 24.06.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що Позивач зареєстрований та працює у місті Києві, а тому, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 29.07.2021 року у справі №400/1546/20, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Відзиву на апеляційну скаргу від ТОВ «ФК «Окленд» не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2021 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.09.2021 року.
У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній мотивів і підстав.
Представник Позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, наголошуючи на правильності висновків і мотивів суду першої інстанції. Крім того, зауважив, що стягнення на підставі виконавчого напису зупинене на підставі відповідної ухвали суду.
Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибула.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.
При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції встановив, що Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис від 15.03.2021 року, зареєстрований в реєстрі за №11182 (а.с. 65), про звернення стягнення з громадянина України ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), який є боржником за кредитним договором від 01.03.2013 року №001-24021-010313, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», право вимоги від якого перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна» відповідно до договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 26.01.2018 року №142/К та №143/К. У подальшому згідно договору факторингу від 30.12.2020 року №1-30/12 ТОВ «ФК «Уно Капітал» набуло право нового кредитора, а 27.01.2021 року згідно договору про відступлення прав вимоги №2-27/01 відповідне право набуло ТОВ «ФК «Окленд».
З матеріалів справи вбачається, що 14.06.2021 року ТОВ «ФК «Окленд» звернулося до Приватного виконавця із заявою про примусове виконання виконавчого напису від 15.03.2021 року №11182 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Окленд» заборгованості у сумі 11  937,30 грн. (а.с. 66).
При цьому, як й у виконавчому написі, так й у заяві про примусове виконання виконавчого напису зазначені адресу місця реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції встановив, що 14.06.2021 року Відповідачем прийнято постанову ВП № 65798159 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису від 15.03.2021 року №11182 (а.с. 49), копію якої направлено 15.06.2021 року на адресу Позивача та вручено особисто 19.06.2021 року (а.с. 50-55).
Крім того, 24.06.2021 року Приватним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою приписано звернути стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1 , що отримує дохід у ТОВ «Капитал» (м. Київ, вул. Лєскова, 9), шляхом здійснення відрахувань із доходів боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження (а.с. 56-57).
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 1, 5, 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), ст. ст. 4, 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ст. 29 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 4, 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України», прийшов до висновку про те, що оскільки, Приватний виконавець не пересвідчився про місце проживання та реєстрації ОСОБА_1 , наявне у боржника майно або про місце його роботи в іншому територіальному окрузі, то оскаржувані постанови винесені без дотриманням правил територіальної діяльності Відповідача, а відтак є неправомірними та підлягають скасуванню.
З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.
Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».
Частинами 1, 2 та 6 указаного Закону визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження закріплені у розділі ІV Закону.
Так, згідно ч. 2 ст. 24 Закону приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Отже, чинне законодавство, яке регламентує спірні правовідносини, не містить застереження про здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації місця проживання боржника. Альтернативним місцем вчинення виконавчих дій поряд з місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи є місцезнаходження майна боржника.
Поряд з цим, наведеними нормами приватний виконавець не уповноважений на проведення перевірки місця проживання, перебування боржника - фізичної особи, які зазначені у виконавчому документі. 
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі №826/15676/16.
Як вбачається з наявного у матеріалах справи виконавчого напису (а.с. 65), який було надано Відповідачу на виконання, останній містить відомості щодо адреси реєстрації Позивача: АДРЕСА_1 . Така ж за змістом адреса зазначена ОСОБА_1 самостійно у заяві про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки від 01.03.2013 року №001-24021-010313 (а.с. 64).
У контексті наведеного судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Згідно ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
З аналізу вказаних вище положень чинного законодавства вбачається, що фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку.
За правилами ч. 3 ст. 5 Закону приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання у випадках, передбачених цим Законом.
При цьому частиною 4 статті 4 вказаного Закону передбачено перелік підстав, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, однією з яких є пред`явлення виконавчого документа не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Отже, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 804/6996/17 та від 30.04.2020 року у справі №580/3311/19.
Колегією суддів враховується, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.
Аналогічні вимоги до змісту виконавчого напису нотаріуса як виконавчого документа містять також положення ст. 89 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає, що у виконавчому написі повинні зазначатися, зокрема, найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб).
При цьому, згідно пп. пп. 2.1., 2.2. п. 2 гл. 16 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок №296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.
Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
Пунктом 4 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 визначено зміст виконавчого напису, який обов`язково повинен включати, зокрема, найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб).
Відповідно до підпунктів 7.1, 7.6 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 у справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи.
Таким чином, ураховуючи наведене вище нормативне регулювання спірних правовідносин, Верховний Суд у постанові від 09.12.2020 року у справі № 460/3537/20 підкреслив, що правильне вирішення спору у вказаних категоріях справ залежить від того, чи знаходиться адреса місця проживання або місця перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, що вказана у виконавчому документі, в межах виконавчого округу приватного виконавця. Якщо адреса місця проживання/перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, вказана у виконавчому документі, знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця, то відкриття виконавчого провадження, за умови дотримання приватним виконавцем інших вимог Закону є правомірним.
Якщо ж адреса місця проживання або місця перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, вказана у виконавчому документі, знаходиться поза межами виконавчого округу приватного виконавця, приватний виконавець зобов`язаний повернути такий виконавчий документ.
Судовою колегією враховується, що згідно абз. 12 п. 3 розд. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (далі - Інструкція №512/5), у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.
Разом з тим, у межах цього спору виконавчий документ, а саме - виконавчий напис нотаріуса від 15.03.2021 року №11182, було пред`явлено до Приватного виконавця у межах виконавчого округу за вказаним у виконавчому документі місцем реєстрації боржника - ОСОБА_1 .
Як було зазначено вище, положеннями ч. 4 ст. 4 Закону встановлено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа. Однак, на етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у приватного виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку законності виконавчого документа та правильності визначення у ньому адреси місця проживання/перебування боржника. Відповідальність за вчинення виконавчого напису відповідно до вимог глави 16 розділу II Порядку № 296/5 несе нотаріус, як особа, яка вчиняє виконавчий напис.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у вже згаданій постанові від 09.12.2020 року у справі № 460/3537/20.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно абз. 2 ч. 2 ст. 24 Закону виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Частиною 4 статті 24 Закону передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
За правилами абз. 3 ч. 5 ст. 24 Закону для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Колегією суддів враховується, що згідно усталеної практики Верховного Суду, сформованої, починаючи з постанови у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі №380/9335/20:
- приватний виконавець є особою, уповноваженою державою на примусове виконання рішень, тобто є суб`єктом владних повноважень, на дії якого поширюються вимоги, встановлені статтею 2 КАС України;
- факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання;
- частина друга статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує місце виконання рішення приватним виконавцем з фактичним місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходженням боржника - юридичної особи, а не з адресою, зазначеною у виконавчому документі, як це, наприклад, закріплено у частині першій статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»;
- незареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, в силу відсутності в нього офіційного характеру, має бути повідомлено самою особою (що відповідатиме принципу вільного вибору місця проживання, встановленому Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні») або підтверджено належним чином з урахуванням принципу офіційного з`ясування обставин, оскільки просте зазначення будь-якої адреси без перевірки відповідних обставин не робить цю адресу саме адресою місця проживання особи у розумінні вказаного Закону;
- виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись;
- відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень;
- нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). 
Судовою колегією враховується, що згідно відомостей паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 26.02.2010 року по 08.02.2019 року була адреса: АДРЕСА_1 . У свою чергу, починаючи з 08.02.2019 року Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 17-20). Разом з тим, як було встановлено раніше, адреса, яка вказана у виконавчому написі в якості місця реєстрації боржника, була визначена стягувачем як єдина адреса місцезнаходження боржника. При цьому, постанову про відкриття виконавчого провадження боржником було отримано особисто, що підтверджується наявними у матеріалах справи результатами відстеження поштового відправлення №1403004459734 (а.с. 50). Відтак, на переконання судової колегії, зважаючи на те, що у виконавчому документі було зазначено єдину адресу боржника, а саме адресу його реєстрації (а не проживання), яка збігається з відомостями, що особа зазначала у документах, які подавалися до банківської установи, і документи виконавчого провадження отримувалися боржником особисто за цією адресою, у приватного виконавця об`єктивно не могло виникнути сумнівів щодо можливості порушення ним правил територіальної діяльності.
Отже, у справі, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, матеріали виконавчого провадження безумовно свідчать, що й у заяві стягувача, й у виконавчому написі була вказана адреса, яка дозволяла приватному виконавцю виконавчого округу Чернігівської області здійснювати примусове виконання рішення саме в окрузі Чернігівської області.
Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису від 15.03.2021 року №11182, в якому було вказано адресу місця реєстрації боржника: АДРЕСА_1 , що знаходиться у межах відповідного виконавчого округу, у Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В.О. були всі визначені законом підстави для його відкриття, а також подальшого здійснення виконавчих дій у межах відповідного територіального округу так і поза його межами з урахуванням наведених вище приписів абз. 2 ч. 2, ч. 4, абз. 3 ч. 5 ст. 24 Закону.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 68 Закону стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів (ч. 1).
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати (ч. 2).
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (ч. 3).
Отже, умовами стягнення на пенсію на підставі ч. 1 ст. 68 Закону є відсутність у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах та відсутність чи недостатність майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
У свою чергу, умовою стягнення на заробітну плату за іншими виконавчими документами без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника є письмова заява стягувача або за виконавчий документ, сума стягнення за яким не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Матеріали справи свідчать, що у заяві про примусове виконання рішення ТОВ «ФК «Окленд» просило у випадку встановлення доходу боржника звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 66). Відтак, відсутні підстави стверджувати, що оскаржувана постанова від 24.06.2021 року прийнята неправомірно.
Щодо посилання представника Позивача на те, що стягнення на підставі виконавчого напису зупинене згідно відповідної ухвали суду, колегія суддів зазначає, що предметом спору у цій справі є надання оцінки правомірності постанови про відкриття виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату, а відтак подальше зупинення стягнення на підставі виконавчого документа не має впливу на суть спірних правовідносин з огляду на момент їх виникнення.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, зважаючи на встановлену вище наявність правових підстав для прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, оскільки доказів порушення Приватним виконавцем правил територіальної діяльності матеріали справи не містять, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Чернігівського окружного адміністративного суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в скасувати та ухвалити у нове про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.
Щодо вимог Апелянта про розподіл судових витрат судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у межах цієї справи Приватний виконавець виступає як суб`єкт владних повноважень, а тому витрати, пов`язані із сплатою судового збору та витрати Приватного виконавця на професійну правничу допомогу присудженню з Позивача не підлягають в силу положень ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 287, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича - задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                           Л.В. Бєлова

          Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складено та підписано «06» вересня 2021 року.