П  О  С  Т  А  Н  О  В  А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
6 липня 2021 року	                                                    м. Київ	
 
Київський апеляційний суд у складі судді  Шахової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Маляренка Сергія Володимировича  на постанову Деснянського районного суду м.Києва від 28 травня 2021 року стосовно
ОСОБА_1  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,  проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 ,-
 
                                                           В С Т А Н О В И В:
 
            Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 28 травня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2   на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Деснянського районного суду м.Києва від 28 травня 2021 року,  а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
            На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування до нього покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.
Оскаржувана постанова не відповідає матеріалам та обставинам справи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази огляду водія на стан наркотичного сп`яніння на місці з використанням спеціальних технічних засобів, з огляду на що вважає такий огляд недійсним.
Також відсутні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
            Таким чином, судом першої інстанції здійснено поверхневий розгляд справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, його захисник Маляренко С.В. підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній, просив постанову суду першої інстанції скасувати та закрити адміністративне провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, слід дійти до наступних висновків.
            Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, як указано в          ст. 294 КУпАП.
            Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
            Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення  справи.
            Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
            Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
            Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
            Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання         ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, всупереч нормі п. 2.5 Правил дорожнього руху - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
 Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №015696 від 27.03.2021 року о 16 год. 50 хв. ОСОБА_1 в м. Києві по пр. Маяковського, 14/13, керував автомобілем «ВАЗ 2014» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме:   протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №015696 від 27.03.2021, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала, поясненнями свідків, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Щодо сумніву поліцейським відносно ознак наркотичного сп`яніння, то з відеозапису з нагрудних камер поліцейських убачається, що поліцейські не мали сумніву у тому, що водій ОСОБА_1 має ознаки наркотичного сп`яніння, про що було озвучено у присутності свідків та зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.
Також відеозаписом зафіксовано, як у розмові з ОСОБА_1 поліцейський вказує, що він не стверджує про наявність у водія стану наркотичного сп`яніння, а вбачає лише його ознаки, а для встановлення того, чи перебував водій у стані наркотичного сп`яніння, відповідно до процедури необхідно було провести огляд у медичному закладі, від чого ОСОБА_1 відмовився.
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я, тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що поліцейські, в порушення вимог ст. 266 КУпАП, не пропонували пройти ОСОБА_1 огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу є безпідставними.
Апеляційний суд також не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника щодо неналежності та недопустимості як доказу відеозапису з нагрудної камери поліцейських, оскільки на відеозаписі відсутній момент зупинки транспортного засобу.
Так, на відеозапису з нагрудної камери поліцейського зафіксовано обставини, за яких ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, тобто повністю зафіксовано вчинення водієм правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також повністю зафіксовано процес складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та наступні за цим події.
Отже, відеозапис з нагрудної камери поліцейського є належним і допустимим доказом у справі.
Та обставина, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського не містить даних про початок розмови поліцейських з ОСОБА_1 після зупинення його транспортного засобу, не може вплинути на належність і допустимість доказу на підтвердження обставин, за яких ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки з розмови між водієм поліцейськими убачається, що водій не бажає проходити огляд у закладі охорони здоров`я, запропонованому поліцейськими.
Підтверджень щодо того, що ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля який був зупинений поліцейськими не вбачається.
            Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не викликав та не допитав в судовому засіданні свідків події є безпідставними з огляду на наступне. 
Апеляційний суд, враховуючи те, що окрім письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в матеріалах справи є інші докази, які повністю узгоджуються з поясненнями цих свідків та підтверджують такі пояснення, не вбачає порушень з боку судді, який відмовив у задоволенні необґрунтованого клопотання захисника про допит свідків в судовому засіданні суду першої інстанції.
Так, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 окрім письмових пояснень, своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення засвідчили обставини, викладені у протоколі, за яких ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Процес складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 повністю зафіксовано нагрудною камерою поліцейського, з відеозапису якої убачається, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були присутніми при тому, як поліцейський неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та останній відмовився від проведення такого огляду.
Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції захисник не посилався на обставини, які б могли підтвердити свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , окрім тих, які були зафіксовані на відеозапису з нагрудної камери поліцейського.
Відтак письмові пояснення вказаних свідків, які повністю підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, могли бути враховані суддею районного суду при ухваленні судового рішення щодо ОСОБА_1 .
Виходячи із вищевикладеного, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неповноту дослідження матеріалів справи, пояснень учасників, свідків, з прийняттям висновків, що не відповідають обставинам справи і призвели до неправильного вирішення справи, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.
Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.
При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.
Апеляційний суд приймає до уваги, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.
Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
Постанова судді Деснянського районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

                                          П О С Т А Н О В И В:
 
Постанову Деснянського районного суду м.Києва від 28 травня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Маляренка Сергія Володимировича  - без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду                                                                   О.В.Шахова