ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/16723/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року (суддя Лозицька І.О., повний текст виготовлено 01.03.2021) у справі №160/16723/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Ворохтянське лісове господарство" про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                   в с т а н о в и В :
       
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
          - визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 9-639/15-20-СГ від 04.06.2020 року;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, із земель сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею     2,0 га за межами населеного пункту с. Яблуниця Яремчанської міської ради  Івано-Франківської області, за межами населеного пункту.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що судовим рішенням у справі № 160/1542/20 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.07.2019 року стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою з метою подальшого відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 га, що розташована за межами с.Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повторно розглянути цю заяву. На виконання вимог означеного рішення відповідач повторно розглянув заяву позивача та 04.06.2020 року видав спірний наказ № 9-639/15-20-СГ, яким відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на підставі частини 4   статті 122 Земельного кодексу України, оскільки вказаний об`єкт відноситься до земель лісогосподарського призначення ДП “Ворохтянське лісове господарство”. Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, належним чином не вмотивованою, позивач просив задовольнити позов.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.
Рішення суду мотивовано встановленими обставинами справи, які, за позицією суду, свідчать про необґрунтованість відмови відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки така відмова відповідача не ґрунтуються на положеннях Земельного кодексу України. З цих підстав суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування спірного наказу відповідача про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. При цьому, суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку є зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою, зважаючи на те, що відповідачем повторно відмовлено у наданні такого дозволу, та зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача згідно рішення суду (справа №160/1542/20) не призвело до відновлення його порушених прав. 
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову у повному обсязі. В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що фактично підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність стала невідповідність місця розташування об`єкта вимогам закону, а саме невідповідність вимогам ч.4 ст.122 ЗК України. Скаржник вказує на те, що запитувана позивачем земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення. В свою чергу, Держгеокадастр є розпорядником виключно земель сільськогосподарського призначення державної власності, а отже Головне управління не мало правових підстав у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки. Скаржник вказує, що цільове призначення запитуваної земельної ділянки підтверджується відомостями Державного земельного кадастру, а також відповіддю ДП «Ворохтянське ЛГ» від 06.05.2021, яке є користувачем земельної ділянки та Державним актом на право постійного користування землею серія II-IФ №002702, які долучаються до апеляційної скарги. 
Відповідачем також подано доповнення до апеляційної скарги, в яких останній звертає увагу на законодавчі зміни, за якими на даний час Головне управління не має права розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, оскільки такі землі вважаються землями комунальної власності. 
Державним підприємством "Ворохтянське лісове господарство" подано пояснення на апеляційну скаргу відповідача, в яких, в підтримку вимог апеляційної скарги, останнє  зазначає, що спірна земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває в постійному користуванні ДП, а тому, за позицією заявника, відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо її відведення є цілком обґрунтованою та правомірною. 
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені обставинами справи свідчать про те, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області із заявою від 29.07.2019 року, в якій просила передати у власність безоплатно земельну ділянку, що розташована за межами населеного пункту с.Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, орієнтовним розміром до 2,00 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
Листом від 21.08.2019 року №К-853/0-981/0/20-19 Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повідомило про відсутність правових підстав для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки бажана земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення.
Не погодившись з означеною відмовою, позивачка оскаржила її в судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 року у справі № 160/1542/20 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від                    29.07.2019 року стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 га, що розташована за межами с.Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.07.2019 року стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 га, що розташована за межами с.Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради; у задоволенні решти позовної заяви відмовлено.
На виконання даного судового рішення Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повторно розглянуло заяву позивача та наказом № 9-639/15-20-СГ від 04.06.2020 року відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність, яка розташована за межами населеного пункту с. Яблуниця Яремчанської міської ради    Івано-Франківської області із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства на підставі частини 4    статті 122 Земельного кодексу України, оскільки вказаний об`єкт відноситься до земель лісогосподарського призначення ДП “Ворохтянське лісове господарство”.
 Вважаючи зазначений наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а дозвіл на розроблення документації із землеустрою на зазначену земельну ділянку таким, що має бути наданим, позивачка звернулася з даним позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Частинами першою-третьою  статті    22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
За змістом  статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Відповідно до пункту «б» частини першої  статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями  118,  122 ЗК України.
Відповідно до частини шостої  статті 118 ЗК України  громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що  ЗК України  визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень  статті 118 ЗК України.
Як зазначено вище спірним наказом відмовлено позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з тих підстав, що запитувана земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення.
Відповідно до ч.2  статті 1 Лісового кодексу України  ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Згідно ч. 2  статті 3 Земельного кодексу України  земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються приписами  Земельного кодексу України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу.
Відповідно до  статті 19 Земельного кодексу України  землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.
За  статтею 55 Земельного кодексу України  до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю,  а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.
З аналізу наведених норм вбачається, що землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується  особливий режим  щодо використання, надання в користування та  передачі у власність, який визначається нормами  Конституції України,  Земельного кодексу України, іншими законами й нормативно-правовими актами.
При цьому, за п. «б» ч.1  статті 164 Земельного кодексу України  використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб.
Слід зазначити, що однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням.
Відповідно до  статті 8 Лісового кодексу України  у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. 
Як свідчать долучені відповідачем до матеріалів справи документи, в ході розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки  у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 га, що розташована за межами с.Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області зверталось до відділу у м. Яремчому міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м.Яремчому із запитом від 06.08.2019 щодо надання інформації з Державного земельного кадастру стосовно запитуваної земельної ділянки, до якого додано заяву із графічним зображенням земельної ділянки, надану ОСОБА_1 .
На виконання вказаного Листа відділом у м.Яремчому надано до Головного управління відомості з Державного земельного кадастру щодо запитуваної земельної ділянки разом із викопіюванням з індексно-кадастрової карти (плану) з її орієнтованим відображенням, згідно яких цільове призначення запитуваної земельної ділянки – для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг (код КВЦПЗ 09.01 згідно Класифікації видів цільового призначення земель затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 №548), що належить до категорії земель лісогосподарського призначення. 
Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області також було надіслано запит (із зазначенням місця розташування та орієнтуванням на сусідні земельні ділянки, що зазначені позивачем у клопотанні) до ДП «Ворохтянське лісове господарство» № 32-9-0.6-203/0/2-21 від 13.01.2021 щодо надання інформації про спірну земельну ділянку.
Згідно листа ДП «Ворохтянського лісового господарства» за вих.№2/87 від 06.05.2021 спірна земельна ділянка відноситься до кварталу №1 виділ №11;9;10 Кремінцівського лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ».
Відповідачем також долучено до матеріалів справи Державний акт на право постійного користування землею, виданий Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству, серія ІІ-ІФ №002702.
Отже, надані відповідачем письмові документи підтверджують право постійного користування спірною земельною ділянкою за ДП «Ворохтянське лісове господарство» та вказують на належність даної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення.
З цих підстав, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи позивача, викладені в позовній заяві, щодо хибності тверджень відповідача про лісогосподарське призначення спірної земельної ділянки з посиланням на відсутність підтверджуючих документів. 
Таким чином, відповідачем в ході судового розгляду справи доведено те, що земельна ділянка, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо якої звертався позивач, належить до земель лісогосподарського призначення.
Вказані обставини позивачем в ході судового розгляду справи позивачем не спростовані.
Таким чином, зважаючи на те, що Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області не є розпорядником запитуваної позивачем земельної ділянки, то суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими аргументи скаржника, що відповідач у спірному випадку не мав правових підстав для надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства.
З цих підстав, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви позивача, у зв`язку з чим підстави для скасування оскарженого наказу від 04.06.2020 №9-639/15-20-СГ відсутні.
Посилання позивача на ті обставини, що листом від 21.08.2019 відповідачем вже було відмовлено у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки з тих самих підстав, що і у спірному наказі, і така відмова визнана в судовому порядку протиправною (справа №160/1542/20), на переконання суду апеляційної інстанції не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки в межах розгляду справи №160/1542/20 судом не надавалась правова оцінка правомірності підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а підставою для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача стали висновки суду, що за наслідками її розгляду Головним управлінням не було прийнято рішення у визначеній законом формі (наказ). 
З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року по справі №160/16723/20 – скасувати та прийняти нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 06.07.2021
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк