Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2021 року
м. Київ
справа № 757/62940/19
провадження № 51-3411 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Печерського районного м. Києва від 1 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 5 квітня 2021 року щодо ОСОБА_5 ,  
встановив:
За вироком Печерського районного м. Києва від 1 грудня 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,                               уродженця Миколаївської області, Казанківського району, с. Миколаївка, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , підвальне приміщення, раніше не судимого, 
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК) та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі. 
Прийнято рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_5 15 серпня 2019 приблизно о            17:00 год, знаходячись в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з мотивів ревнощів до присутньої у цьому ж приміщенні ОСОБА_6 , усвідомлюючи та передбачаючи наслідки своїх протиправних дій, маючи умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , схопив кухонний ніж, який перебував у цьому ж приміщенні та умисно наніс останньому два колото-різані поранення шиї, одне колото-різане проникаюче поранення грудей і живота, три колото-різаних проникаючих поранення живота.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 , смерть останнього настала від колото-різаних поранень шиї, грудей і живота з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до розвитку крововтрати і шоку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 квітня 2021 року вирок місцевого суду залишено без зміни, а апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого                ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначення покарання. Просить визнати, відповідно до ст. 66 КК України, ще однією обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , - вчинення злочину внаслідок  збігу тяжких особистих обставин та призначити ОСОБА_5 покарання у виді 7 років позбавлення волі. 
Перевіривши доводи, наведені в  касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових                злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності                                    та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,               їх небезпечності та даним про особу винного.
Обираючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який за класифікацію злочинів, передбачених ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, тяжкість його наслідків у вигляді смерті людини, дані про особу засудженого ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, хоча і офіційно не працевлаштований, проте до затримання займався суспільно корисною працею, за місцем постійного проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують покарання, засудженого ОСОБА_5 - його щире каяття і активне сприяння розслідуванню злочину, обставину, що обтяжує покарання останнього - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та призначив засудженому ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 115 КК у виді 9 років позбавленням волі. 
Окрім цього, суд належним чином перевірив доводи засудженого                  ОСОБА_5 ,  що потерпілого він вбив, знаходячись в стані сильного душевного хвилювання, яке виникло на ґрунті ревнощів та обґрунтовано зазначив, що вказані твердження спростовуються висновком судово-психіатричного експерта № 541 від 26 вересня 2019 року, яким встановлено, що у період вказаного правопорушення                15 серпня 2019 року ОСОБА_5 у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його поведінку, не знаходився.
З вказаним висновком суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисник ОСОБА_4 в частині суворості призначеного покарання та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без зміни.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Судуне вбачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , оскільки він посилається на обставини, які вже були враховані судами попередніх інстанцій при призначенні покарання. Доводи захисника про необхідність визнати як пом`якшуючу обставину збіг тяжких особистих обставин, що полягає у тому, що ОСОБА_8 скоїв злочин на ґрунті ревнощів не є можливим з огляду на вищенаведене.
Отже, враховуючи принципи індивідуалізації, співмірності заходу примусу характеру вчинених дій та конкретні обставини справи, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень                  не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2                 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Печерського районного м. Києва від                        1 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 5 квітня 2021 року щодо ОСОБА_9 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                                   ОСОБА_3