КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/8798/2021           
справа №372/2525/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2021 року                                                                                                м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Висоцької Г.В. 
у справі за позовом Приватного підприємства "Обухівміськвторресурси" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за надані послуги із вивозу побутових відходів,-
 
встановив:
 
В серпні 2020 року ПрП "Обухівміськвторресурси" звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 5476,56 грн. заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів за період з 01 листопада 2016 року по 30 червня 2020 року.
 
Вимоги обґрунтовує тим, що підприємство з 01 жовтня 2016 року надає послуги з вивезення побутових відходів, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 , що споживаються відповідачами. Разом з тим, зобов`язання споживачами не виконуються належним чином, у зв`язку із чим за період з 01 листопада 2016 року по 30 червня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 5476,56 грн. 
 
Одночасно вказує, що договірні відносини між сторонами виникли шляхом укладення публічного договору приєднання після публікації підприємством у засобах масової інформації його тексту.
 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено:
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суму боргу за послуги із вивезення побутових відходів за період з 01 листопада 2016 року по 30 червня 2020 року у розмірі 4694,19 грн. 19 коп.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 807 грн. 72 коп.
 
Не погодившись з ухваленим рішенням,  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить у задоволенні позову відмовити.
 
Посилається на те, що між сторонами будь-яких договорів чи заяв-приєднання не укладалось, а дії, які б свідчили про укладення договору (сплата рахунків), не вчинялись.
 
Вказує, що відповідачі не зверталися за отриманням таких послуг.
 
Зазначає, що право вимоги виникає лише у разі фактичного надання послуг.
 
Звертає увагу, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 1997 року, відтак не є споживачем послуг.
 
ПрП "Обухівміськвторресурси" подано відзив на апеляційну скаргу. Посилається на законність рішення суду, висновки якого доводами апеляційної скарги не спростовуються.
 
            Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи. 
 
   Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Встановивши, що відповідачі є споживачами послуг, з ними укладено договір шляхом прийняття публічної оферти, проте спожиті послуги не оплачені, суд дійшов висновку про законність вимог. Разом з тим, суд, встановивши, що відповідач ОСОБА_7 з 26 липня 2016 року не зареєстрований у будинку, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та виключення з загальної суми боргу частки, що припадає на нього.
 
Установлено, що рішенням Обухівської міської ради від 28 липня 2016 року № 223-12-VІІ "Про визначення переможця конкурсу на вивезення побутових відходів для мешканців приватного сектору на території Обухівської міської ради" виконавцем послуг з вивезення побутових відходів визначено ПрП "Обухівміськвторресурси".
 
Відповідач в якості пропозиції для підписання споживачами в газетах "Обухівські вісті" №37(708) від 24 вересня 2016 року; в газеті "Обухівські вісті" №28 (750) від 22 липня 2017 року; в газеті "Обухівські вісті" №2 (825) від 18 січня 2019 року, а також на власному веб-сайті опубліковані редакції публічних договорів про надання послуг з вивезення побутових відходів.
 
Пунктом 1 договору передбачено, що виконавець зобов`язується згідно з графіком надавати споживачу послуги з вивозу побутових відходів на підставі рішення Обухівської міської ради від 28 липня 2016 року №223-12-VІІ, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.
 
Починаючи з 01 жовтня 2016 року на підставі укладеного з Обухівською міською радою договору, встановлених норм надання послуги, затвердженого тарифу графіку вивезення, позивач розпочав надавати послуги і по цей час надає мешканцям приватної забудови у тому числі відповідачам послуги із вивезення побутових відходів.
 
Від відповідачів заперечень проти укладеного договору не надійшло.
 
Вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується Закон України "Про житлово-комунальні послуги".
 
В період, за який заявлено позовні вимоги, діяли Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV, з 10 грудня 2017 року "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII.
 
В обох законах визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
 
Вивезення побутових відходів належить до виду комунальних послуг.
 
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно укладення договору апеляційний суд зазначає про таке.
 
Згідно статті 3 ЦПК України загальними засадами цивільного законодавства є:
1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини;
2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом;
3) свобода договору;
4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом;
5) судовий захист цивільного права та інтересу;
6) справедливість, добросовісність та розумність.
 
Статтею 11 ЦК України визначені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.
 
 Частиною 1 цієї статті установлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
 
Згідно частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.
 
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частини 3-6 статті 11 ЦК України).
 
Згідно із положеннями обох Законів правовідносини між сторонами регулюються на підставі договору (стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV, стаття 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 09 листопада 2017 року №2189-VIII). 
 
Законами визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
 
З матеріалів справи убачається, що між сторонами відсутній укладений письмовий договір на надання житлово-комунальних послуг.
 
Поряд з цим, зобов`язання у споживача можуть виникати і за відсутності оформлених договірних відносин на підставі факту користування послугами та за тарифами, що визначені у встановленому законом порядку.
 
Про таке, зокрема, вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц.
 
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
 
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
 
За змістом статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
 
Відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
 
Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
 
Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.
 
Разом з тим, згідно зі статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
 
Виходячи з тлумачення пункту 2 статті 205 ЦК України і пункту 2 статті 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.
 
Таким чином, договір про надання послуг з вивезення побутових відходів є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).
 
Договір з вивезення відходів містить в собі також елементи договору приєднання (стаття 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
Вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується Закон України "Про житлово-комунальні послуги".
 
Цим законом зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (частина третя пункт 1 та 5 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV).
 
Такі положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору про вивезення відходів. За таких обставин, прийняття оферти виконавця послуг з вивезення відходів може бути у вигляді мовчання.
 
Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 15 Закону України "Про відходи" громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів.
 
У статті 35-1 Закону України "Про відходи" передбачено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.
 
Системне тлумачення вказаних норм свідчить, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами з вивезення побутових відходів; а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про вивезення відходів або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.
 
Такі висновки наведено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі №646/834/17.
 
Цим касаційним судом вказано, що для виникнення правовідносин з вивезення побутових відходів на підставі публічної оферти не потрібно інших доказів ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з іншої сторони. Одночасно вказано на обов`язок відповідачів довести, що вони не користуються цими послугами.
 
З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє доводи в частині відсутності обов`язку сплачувати житлово-комунальні послуги у зв`язку із відсутністю укладеного договору.
 
В частині доводів, що ОСОБА_1 не зареєстрована за адресою надання послуг, то таких доказів матеріали справи не містять. При цьому значення має реєстрація місця проживання лише за спірний період.
 
На виконання статті 187 ЦПК України суд першої інстанції звернувся до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів та за отриманими відомостями встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за адресою надання послуг. Інших даних матеріали справи не містять.
 
Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду у в частині вирішення питання про стягнення судового збору.
 
Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
 
Питання розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи унормовано статтею 141 ЦПК України, згідно із якої установлено правило пропорційності. Законом не установлено стягнення судових витрат у солідарному порядку та відповідний договір між сторонами відсутній.
 
З огляду на наведене, судовий збір у сумі 1807,72 грн. підлягає розподілу рівними частинами між відповідачами за виключенням ОСОБА_7 .
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2020 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.
 
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Приватного підприємства "Обухівміськвторресурси" по 301,28 грн. у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору з кожного.
 
В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.
 
            Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 21 липня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

                                                                                  В.В. Соколова