ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року	Львів	Справа № 380/1814/20 пров. № А/857/9600/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                        Курильця А.Р.,
суддів                                                    Затолочного В.С., Пліша М.А.,
з участю секретаря                                         Михальської М.Р.,
представників позивача                           Шейхета М.Г., Шнира Я.Б.,
представника відповідачів                       Шмотолохи О.П.,
представника відповідача                        Хандина О.В., 
представника третьої особи                     Ониськів А.С.,
представника третьої особи                     Махника А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської міської ради  на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі за позовом Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Кабінет Міністрів України, Міністерство культури та інформаційної політики України, Львівська обласна державна адміністрація про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції - Крутько О.В.,
час ухвалення рішення - 02.03.2021 року, 12:25 год., 
місце ухвалення рішення - м.Львів,
дата складання повного тексту рішення - 10.03.2021 року, 

                                                          в с т а н о в и в :

Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу звернулося в суд з позовом до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Кабінет Міністрів України, Міністерство культури та інформаційної політики України, Львівська обласна державна адміністрація про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України", в частині п.3 щодо Об`єкту культурної спадщини - місця масових поховань євреїв на території Янівського концентраційного табору та прилеглій території на вулиці Шевченка у місті Львові . Зобов`язано відповідачів виконати вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України", в частині п.3 щодо Об`єкту культурної спадщини - місця масових поховань євреїв на території Янівського концентраційного табору та прилеглій території на вулиці Шевченка у місті Львові .
Не погоджуючись з таким рішенням, Львівська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що не встановлено жодного факту безпосереднього звернення позивача до відповідачів, оскільки інформаційний запит позивача від 13.02.2020 року адресований Львівському міському голові, а не відповідачам. Крім того, заходи визначені пунктами 3-4 Розпорядження №604-р відповідний суб`єкт може виконати лише після здійснення заходів передбачених пунктом 2 Розпорядження №604-р, виконання яких, в свою чергу покладено на Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські держадміністрації, Держкомрелігій із залученням громадських організацій, а не на Львівську міську раду, яка є органом місцевого самоврядування. 
Представник відповідачів Львівської міської ради та виконавчого комітету Львівської міської ради в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Представник відповідача Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Представники позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року залишити без змін.
Представник третьої особи Кабінету Міністрів України, в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року залишити без змін.
Представник третьої особи Львівської обласної державної адміністрації, в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не надали жодних доказів виконання вимог п. 3 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України" в частині п. 3 щодо Об`єкту культурної спадщини - місць масових поховань євреїв на території Янівського концентраційного табору та прилеглій території на вулиці Шевченка у місці Львові. Територія Янівського концентраційного табору не обстежена, межі поховань не визначено, заходів, спрямованих на облаштування цього місця, його утримання та збереження відповідачами не вжито.
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з огляду на наступне.
Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження від 20.07.1998 №604-р, яким затверджено додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України, а саме:
1. Забезпечити розроблення проекту Закону України "Про похоронну справу". 1998-1999 роки. Держбуд, Мін`юст, Мінкультури, Держкомрелігій за погодженням з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями.
2. Взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення з наступним оприлюдненням результатів досліджень через засоби масової інформації. 1998-1999 роки. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, Держкомрелігій із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин.
3. Провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та місць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни, продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження. 1998-1999 роки. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, органи місцевого самоврядування із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин.
4. Не допускати проведення будівельних робіт у місцях, де залишилися сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ. Постійно. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, Держбуд, органи місцевого самоврядування.
5. Забезпечити неухильне дотримання вимог статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" стосовно того, що крематорії та кладовища не підлягають приватизації. Постійно. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації. Фонд державного майна.
Судом встановлено, що Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу звернулося листом №70-20 від 13.02.2020 до міського голови м.Львова повідомити які заходи проведені Львівською міською радою на виконання п. 3 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 №604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України".
Оскільки позивач не отримав відповіді на це звернення, та вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів в частині виконання п.3 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 №604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України", що порушує його права та охоронювані законом інтереси, за їх захистом позивач звернувся до суду. 
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини», до історичних об`єктів культурної спадщини відносяться окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих, визначні місця, пов`язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.
За змістом частини 2 статті 6 Закону до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема, подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини.
Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).
Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.
Порядок обліку об`єктів культурної спадщини, затверджений наказом Міністерства культури України №158 від 11.03.2013
Пунктом 2 розділу ІІ Порядку передбачено, що уповноважений орган розглядає питання про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку об`єктів культурної спадщини а власною ініціативою або за зверненням фізичних, юридичних осіб або інших громадських формувань.
Відповідно до п. 2 розділу І Порядку під уповноваженим органом розуміється орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.
За змістом п. 4 розділу ІІ Порядку рішення про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку приймається у формі розпорядження голови місцевої державної адміністрації або акта Ради міністрів Автономної Республіки Крим, яке в день прийняття оприлюднюється на веб-сайті уповноваженого органу.
Пунктом 7 розділу ІІ Порядку передбачено, що об`єкт набуває статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини з дня його внесення до Переліку.
Колегія суддів зазначає, що зі змісту п. 3 Розпорядження №604-р не вбачається обов`язку Львівської міської ради вирішувати питання взяття на облік об`єктів культурної спадщини, включати вказані об`єкти до Переліку нововиявлених пам`яток культурної спадщини, а також здійснювати інші дії з метою виявлення та дослідження об`єктів культурної спадщини.
Зазначаючи про порушення відповідачами п. 3 Розпорядження №604-р позивач посилається на Закон України «Про охорону об`єктів культурної спадщини», та стверджує, що саме відповідач  зобов`язаний замовити в установленому порядку дослідження з виявлення об`єктів культурної спадщини та подати отриману в результаті дослідження документацію на погодження до облдержадміністрації з метою включення об`єкта до переліку нововиявлених пам`яток культурної спадщини.
Колегія суддів зазначає, що позовна заява містить вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідачів  щодо невиконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» саме  в частині пункту 3, при цьому позивачем не наведено обставин, які б обґрунтовували порушення відповідачами вказаного пунктів.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вимоги пункту 3 Розпорядження Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998, а саме вимоги щодо проведення робіт з вивчення стану закритих кладовищ, місць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни, здійснення заходів з облаштування цих місць, їх утримання та збереження стосуються виключно вже виявлених закритих кладовищ, місць масового розстрілу населення у роки Другої світової війни та давніх поховань. 
У даній справі йдеться про об`єкт - місця масових поховань євреїв на території Янівського концентраційного табору та прилеглій території на вулиці Шевченка у місті Львові , який ще не віднесений у встановленому порядку до нововиявлених пам`яток культурної спадщини, його межі у встановленому порядку не окреслені. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач помилково вважає, що предметом доказування у справі є незамовлення відповідачем проведення дослідження місця масових поховань євреїв на території Янівського концентраційного табору та прилеглій території на вулиці Шевченка у місті Львові та бездіяльність відповідача стосовно включення об`єкту культурної спадщини до Переліку нововиявлених пам`яток. Предметом доказування у справі, враховуючи зміст позовних вимог, є встановлення факту протиправної бездіяльності відповідачів, яка виразилася у невиконанні п. 3 Розпорядження №604-р. 
Колегія суддів  звертає увагу на те, що в межах заявленого позову позивач не має права вимагати від відповідача здійснювати дії, направлені на укладення контрактів на виявлення, дослідження об`єктів культурної спадщини, або інші дії, пов`язані з включенням об`єкту - місця масових поховань євреїв на території Янівського концентраційного табору та прилеглій території на вулиці Шевченка у місті Львові до Переліку пам`яток. 
Суд вважає за необхідне зазначити, що вказані повноваження визначені Законом України «Про охорону культурної спадщини», а не пунктом 3 Розпорядження №604-р. 
Разом з тим, позовна заява містить вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо невиконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» саме  в частині пункту 3 , при цьому позивачем не наведено обставин, які б обґрунтовували порушення відповідачем вказаних пунктів.
Колегія суддів зазначає, що заходи визначені пунктом 3  Розпорядження №604-р відповідний суб`єкт може виконати лише після здійснення заходів передбачених пунктом 2 Розпорядження №604-р, виконання яких, в свою чергу покладено на Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські держадміністрації, Держкомрелігій із залученням громадських організацій, а не на Львівську міську раду, яка є органом місцевого самоврядування. 
Вищевказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі №462/3063/17.
Додатково, колегія суддів зазначає, що пункт 3 Розпорядження №604-р стосується закритих кладовищ, однак жодного рішення органів місцевого самоврядування про закриття кладовища немає.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 308,315,317,320,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                          п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі № 380/1814/20 - скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 19 липня 2021 року.