П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/5702/21	
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
14.06.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
              П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді - Єщенка О.В.
                           суддів                      - Димерлія О.О.
                                                            - Шляхтицького О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Пенсійного фонду України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.04.2019 року пенсії з розрахунку 70% грошового забезпечення та обмеження нарахованої пенсії максимальним розміром;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 01.04.2019 року в розмірі 90% грошового забезпечення без обмеження максимального розміру.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач з квітня 1998 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та одержує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Під час перерахунку в березні 2021 року пенсії Управлінням застосовано обмеження її максимальним розміром та зменшено відсотковий розмір пенсії від відповідного грошового забезпечення. Позивач вказує, що порядок та розмір пенсії осіб військовослужбовців та прирівняних до них осіб врегульований Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і можуть коригуватись виключено шляхом внесення змін до цього закону та законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Органом пенсійного фонду проігноровано висновки Конституційного Суду України, якими визнано неконституційними норми закону, спрямовані на обмеження максимальним розміром пенсії вказаної категорії осіб. У тому числі відповідачем протиправно залишено поза увагою, що відсотковий показник пенсії визначається під час її призначення та є незмінним під час перерахунку соціальних виплат. З огляду на те, що дії Управління фактично нівелюють соціальною гарантією держави забезпечити належні умови пенсійного забезпечення, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.04.2019 пенсії з розрахунку 70% грошового забезпечення та обмеження нарахованої пенсії максимальним розміром.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування ОСОБА_1 з 01.04.2019 в розмірі 90% грошового забезпечення без обмеження максимального розміру.
Зобов`язав Пенсійний фонд України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 з 01.04.2019 в розмірі 90% грошового забезпечення без обмеження максимального розміру з урахуванням виплачених сум.
Стягнув на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 908 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Проаналізувавши положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, судом першої інстанції виходив з того, що доповнення ст. 43 вказаного Закону щодо обмеження виплати пенсії максимальним розміром в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 р. Внесені законодавчими актами до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Таким чином, з 20 грудня 2016 року (Рішення Конституційного Суду України) є протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної позивачу пенсії по інвалідності максимальним розміром.
Акцентуючи увагу на тому, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", враховуючи спеціальний характер Закону України №2262-XII по відношенню до спірних правовідносин, суд першої інстанції визначив, що застосування положень Закону України №3668-VI у відношенні до військовослужбовців фактично зводить нінащо наслідки прийняття рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає ст. 17 Конституції України.
Під час перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення. Натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної вислуги років, є незмінним.
Разом з цим, проаналізувавши приписи Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» від 16.12.2020 року №1279 та положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року №280, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з 01 квітня 2021 року повноваження щодо виплати нарахованої пенсії перейшли від головних управлінь до Пенсійного фонду України. Посилаючись на зменшення обсягу компетенції головних управлінь в частині проведення виплати пенсії, суд першої інстанції визначив, що належним та ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача має бути реалізованим Пенсійним фондом України шляхом покладення обов`язку виплачувати позивачу перераховану пенсію саме на цей орган.
В апеляційній скарзі Пенсійний фонд України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки приписам ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року №280, і помилково не враховано, що основні завдання Пенсійного фонду України направлені на забезпечення своєчасного та у повному обсязі фінансування виплати пенсії, організації, координації та контролю роботи територіальних органів, у тому числі контролю за призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій. Відповідно до приписів ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, функції з призначення (перерахунку) та виплати пенсій є дискреційними повноваженнями головних управлінь Пенсійного фонду України і прийняття Кабінетом Міністрів України постанови «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» від 16.12.2020 року №1279 на цей обсяг компетенції не вплинуло.
Разом з цим, апелянт вказує, що, судом першої інстанції помилково не застосовано правові наслідки порушення позивачем строку звернення із цим позовом, а також правові позиції під час вирішення вказаного процесуального питання, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 грудня 2020 року по справі №510/1286/16-а, Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року по справі №240/12017/19.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 з 06.04.1998 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 90% від відповідного грошового забезпечення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року по справі №420/319/21, яке набрало законної сили 18.03.2021 року, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії №ЮО93086 від 01.12.2020 року, виданої Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії №ЮО93086 від 01.12.2020 року, виданої Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки з урахуванням раніше проведених виплат.
Так, відповідно до протоколу за пенсійною справою №ЮО093086 від 22.03.2021 року позивачу з 01.04.2019 року проведено перерахунок пенсії. Підсумок пенсії склав 20608,56 грн. При виплаті обмежений максимальним розміром 17690 грн. Під час визначення розміру пенсії Управління виходило з 70% грошового забезпечення.
Згідно протоколу за пенсійною справою №ЮО093086 від 22.03.2021 року позивачу з 01.07.2019 року проведено перерахунок пенсії. Підсумок пенсії склав 20608,56 грн. При виплаті обмежений максимальним розміром 17690 грн. Під час визначення розміру пенсії Управління виходило з 70% грошового забезпечення.
Згідно протоколу за пенсійною справою №ЮО093086 від 22.03.2021 року позивачу з 01.12.2019 року проведено перерахунок пенсії. Підсумок пенсії склав 20608,56 грн. При виплаті обмежений максимальним розміром 17690 грн. під час визначення розміру пенсії Управління виходило з 70% грошового забезпечення.
Згідно протоколу за пенсійною справою №ЮО093086 від 22.03.2021 року позивачу з 01.07.2020 року проведено перерахунок пенсії. Підсумок пенсії склав 20608,56 грн. При виплаті обмежений максимальним розміром 17690 грн. під час визначення розміру пенсії Управління виходило з 70% грошового забезпечення.
Згідно протоколу за пенсійною справою №ЮО093086 від 22.03.2021 року позивачу з 01.04.2021 року проведено перерахунок пенсії. Підсумок пенсії склав 20608,56 грн. При виплаті обмежений максимальним розміром 17690 грн. під час визначення розміру пенсії Управління виходило з 70% грошового забезпечення.
У листі від 02.04.2021 року за №5037-4535/Б-02/8-1500/21 Управління повідомило позивачу про виконання покладених на орган зобов`язань.
Оскільки орган пенсійного фонду не здійснив належне нарахування соціальних виплат, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав на належне пенсійне забезпечення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII.
Порядок обчислення пенсії вказаної категорії осіб врегульований Розділом V Закону від 09.04.1992 року №2262-XII.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Слід зазначити, що зміни стосовно виплати пенсії у максимальному розмірі введені з 01.01.2008 року із набранням чинності Законом України від 28.12.2007 року №107-VI, п. 29 Розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» якого доповнено частиною 5 ст. 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII, згідно якої максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Конституційного Суду від 22 травня 2008 року по справі №10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (254к/96-ВР) (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».
Таким чином, доповнення у ст. 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII щодо максимального розміру пенсії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду від 22.05.2008 року по справі №10-рп/2008.
Водночас, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI частину 5 ст. 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII викладено в такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».
В подальшому, із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII частину 5 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».
З наступним унормуванням, положення щодо максимального розміру пенсії вказаної категорії осіб врегульовані у ч. 7 ст. 43 із змінами, внесеними Законом України від 24.12.2015 року №911-VIII та Законом України  від 06.12.2016 року №1774-VIII, згідно якої максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Разом з цим, Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року по справі №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Таким чином, подальші зміни у ст. 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII щодо максимального розміру пенсії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.
Наведені обставини свідчать про те, що доповнення, а також подальші зміни у ст. 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII в цілому визнані такими, що не відповідають Конституції України, а відтак не є чинними під час призначення позивачу пенсії.
Положеннями вказаного акту внесені зміни у норми Закону, які визнані такими, що Конституції України не відповідають, а отже не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.
Не визнання в окремому порядку неконституційним допоміжного (доповнюючого) Закону №3668-VI не змінює правового регулювання спірних правовідносин.
Разом з цим, відповідно до п. «а» ч. 1, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (в редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії) пенсії за вислугу років призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - у розмірі 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
В рішенні Конституційного Суду України від 05.04.2001 року по справі №1-16/2001 визначено, що Конституцією України закріплено принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Отже, колегія суддів зазначає, що при перерахунку пенсії відсотковий розмір грошового забезпечення, з якої призначається пенсія, визначається з урахуванням вислуги років. При цьому застосуванню підлягає норма закону у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції, що діяла на момент призначення позивачу пенсії, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
У зв`язку із чим, зміни у законодавстві не впливають розмір пенсії позивача, встановлений під час її призначення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що під час виплати позивачу пенсії та застосування положень Закону України від 08.07.2011 року №3668-VI дії Управління не відповідають критерію обґрунтованості і правомірності.
Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.
Слід враховувати, що згідно із п.п. 5 п. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, зареєстрованого в реєстрі 15.01.2015 року за №41/26486, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В свою чергу, у Положенні про Пенсійний фонд України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року №280, передбачено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Основними завданнями Пенсійного фонду України є:
реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань;
виконання інших завдань, визначених законом.
Проаналізувавши покладені на Пенсійний фонд України завдання, апеляційний суд враховує, що серед функцій та прав Пенсійного фонду України, передбачених у п.п. 4, 5, 6 Положення від 23.07.2014 року №280, не передбачено повноважень щодо призначення, перерахунку та виплати пенсій, у тому числі військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» від 16.12.2020 року №1279 затверджено Порядок виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку.
Цей Порядок визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам у готівковій формі за зазначеним у заяві місцем їх фактичного проживання в межах України організаціями, що згідно із законодавством мають право здійснювати виплату і доставку пенсій та грошової допомоги.
Прийняття та набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» від 16.12.2020 року №1279 на повноваження головних управлінь Пенсійного фонду України не вплинуло, обсяг функцій 
головних управлінь Пенсійного фонду України, у тому числі стосовно призначення (перерахунок) та виплати пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишається не змінним.
Таким чином, обставин для застосування приписів ст. 48 КАС України в частині залучення другого відповідача та покладення на нього обов`язку з виплати перерахованої пенсії на момент вирішення цієї справи у суду першої інстанції не виникло.
З огляду на те, що обов`язок з виплати пенсії покладається на Головне управління, в якому позивач перебуває на обліку, колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що зобов`язання Пенсійного фонду України здійснити виплату пенсії відбулось з порушенням вказаних правил нормативно-правових актів та закону.
Також, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені ст. 123 КАС України.
Частинами 1, 2 вказаної статті КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
За правилами ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.
Строк звернення до адміністративного суду вважається проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Обов`язок доведення обставин, з якими пов`язується поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.
У постанові від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду визначив, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
У спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 року по справі №510/1286/16-а).
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Також, Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошено на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звернула увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.
З урахуванням наведеного, Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначено, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18) та дійшла наступного висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Апеляційний суд враховує, що вказані висновки Верховного Суду викладені з питання застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, а відтак відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають застосуванню у цій справі.
Так, спірні правовідносини виникли з приводу протиправних дій органу пенсійного фонду під час проведення позивачу перерахунку та виплати пенсії із зменшенням відсоткового розміру пенсії та застосуванням обмежень соціальних виплат максимальним розміром.
Як свідчать обставини справи, згідно протоколів про перерахунок пенсії, обмеження максимальним розміром виплати та зменшення відсоткового розміру відбулись у березні 2021 року.
Таким чином, про обмеження виплат максимальним розміром та зменшення відсоткового розміру пенсії позивач дізнався під час перерахунку пенсії, а саме з березня 2021 року.
Право на такий перерахунок пенсії виник у позивача у зв`язку із набранням чинності 05.03.2019 року судовим рішенням по справі №826/3858/18 та скасуванням окремих положень постанови Кабінету Міністрів України №103.
Як свідчать обставини справи, відповідний перерахунок пенсії з настанням таких обставин проведений не був, у тому числі в частині надіслання компетентним органом належних відомостей про грошове забезпечення, яке враховується під час визначення розміру пенсії.
Вказане зумовило позивача звертатись за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку.
Перерахунок пенсії на виконання відповідного судового рішення проведений відповідачем у березні 2021 року.
Тому, звернувшись із цим позовом 08.04.2021 року, позивачем дотримано процесуальний строк, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України.
Таким чином, висновок суду першої інстанції стосовно дотримання позивачем строків звернення із позовом є правильним, а доводи апелянта в цій частині - є необґрунтованими.
Враховуючи наведене, оскільки під час вирішення спору суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 9, 139, 308, 311, п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Пенсійного фонду України - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року в частині зобов`язання Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2019 в розмірі 90% грошового забезпечення без обмеження максимального розміру з урахуванням виплачених сум - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 з 01.04.2019 року виплату пенсії в розмірі 90% грошового забезпечення без обмеження максимального розміру з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                       О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                            О.І. Шляхтицький