ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«31» серпня 2021 року 
м. Харків
справа № 635/1583/20
провадження № 22ц/818/3398/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -               Котелевець А.В., Хорошевського О.М., 
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 
відповідачка –  ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року в складі судді Березовської І.В.
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 липня 2016 року ОСОБА_1 подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заяву № 1701218775 від 07 липня 2016 року на отримання кредиту, підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від товариства становлять кредитний договір та погодила отримати шляхом роздруківки з веб-сайту кредитодавця умови отримання кредитів від товариства.

Вказав, що відповідно до умов отримання кредитів та інших послуг від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір.

Зазначив, що 30 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730, за умовами якого до товариства перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.

Посилався на те, що відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 36 654,15 грн, з яких 14 674,02 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 3272,46 грн – сума заборгованості за відсотками, 11 123,85 грн – сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом), 7581,82 грн – сума заборгованості за пенею.

Зазначив, що з моменту отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 30 липня 2018 року товариством не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 1701218775 від 07 липня 2016 року в розмірі 36 654,15 грн та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 1701218775 від 07 липня 2016 року в сумі 36 654,15 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року – залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимогах відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що в заяві про приєднання до кредитного договору не зазначено умови щодо нарахування пені у разі несвоєчасної сплати кредитних коштів. Вважала, що позивачем не доведено, що на момент підписання нею заяви про приєднання до кредитного договору діяли умови, які надані позивачем. Зазначила, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими умовами кредитного договору вона ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». Посилалася на те, що підписана заява про приєднання умов отримання кредитів та інших послуг від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Посилалася також на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме на те, що її не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи судом першої інстанції. Зазначила, що за адресою реєстрації вона не проживає вже більше двох років, тому можливості отримувати поштові відправлення за цією адресою не має.

14 травня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав судове рішення законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначив, що умови отримання кредитів та інших послуг від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не потребують обов`язкового підпису позичальника. Зазначив, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому прийняла надані кредитором кредитні кошти.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду – залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачкою не доведено погашення заборгованості та причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, наявні підстави для її стягнення на користь позивача.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 липня 2016 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», в якій вказано, що ознайомившись з умовами отримання кредитів та інших послуг від товариства, засвідчила своє волевиявлення на приєднання до зазначених умов (а.с.5).

Також, ОСОБА_1 підписала заяву № 1701218775 від 07 липня 2016 року на отримання кредиту від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», в якій зазначено сума кредиту 15 163,64 грн зі строком на 24 місяця, сукупна вартість кредиту: початковий процент – 2,00% від суми кредиту, тобто 262,52 грн; щомісячні проценти – 3,19% від суми кредиту; річні проценти – 11,99% від суми боргу за договором; також передбачено щоденну пеню в розмірі 0,3% від загальної суми прострочення. Вказана заява містить інформацію про те, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» становлять кредитний договір між товариством та позичальником, умови кредитного договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту/кредитів, їй роз`яснені та зрозумілі, ознайомилася з кредитним договором до його підписання і згодна з усіма його умовами, свій примірник цієї заяви отримала, умови отримання кредитів від товариства згодна отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua (а.с.6-7).

30 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730, за умовами якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (а.с.20-22).

З витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступив право вимоги, зокрема, і за договором № 1701218775 від 07 липня 2016 року (а.с.23).

Матеріали справи містять копії повідомлень про відступлення права вимоги, адресовані ОСОБА_1 як від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за № 002763250 від 07 серпня 2018 року, так і від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за № 002763250-1 від 07 серпня 2018 року (а.с.18, 19).

Як вбачається з довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» № 2693012-SG від 31 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 лише 20 вересня 2019 року здійснила платіж в сумі 1500,00 грн в рахунок погашення заборгованості (а.с.16).

За розрахунком заборгованості станом на 30 липня 2018 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором № 1701218775 в розмірі 36 654,15 грн, з яких 14 674,02 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 3272,46 грн – сума заборгованості за відсотками, 11 123,85 грн – сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом), 7581,82 грн – сума заборгованості за пенею (а.с.17).

Відповідно до частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Частиною першої статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 1701218775 від 07 липня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» виконав своєчасно і повністю, надавши  ОСОБА_1 кредит в розмірі 15 163,64 грн, однак в порушення зазначених умов договору позичальниця зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим і підлягає стягненню з позичальниці на користь кредитора заборгованості в заявленому ним розмірі 14 674,02 грн.

На підтвердження вказаного розміру заборгованості позивачем надано суду розрахунок заборгованості станом на 30 липня 2018 року.
При цьому, відповідачкою не спростовано розмір цієї заборгованості, свій контррозрахунок вона не надала.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № 1701218775 від 07 липня 2016 року, позивач посилався на заяву на отримання кредиту, яка була підписана відповідачкою.

Вказаною заявою, з умовами якої погодилася відповідачка, передбачена процентна ставка, а саме: щомісячні проценти – 3,19% від суми кредиту; річні проценти – 11,99% від суми боргу за договором. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. 

Матеріали справи свідчать про те, що строк кредитування закінчився 07 липня 2018 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір відсотків станом на 30 липня 2018 року, тобто за період дії договору становлять 14 398,31 грн, з яких 3272,46 грн – сума заборгованості за відсотками, 11 123,85 грн – сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом).

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за процентами за договором 1701218775 від 07 липня 2016 року в розмірі 14 398,31 грн.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 

Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 

Тобто, неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. 

Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. 

Положеннями статті 258 ЦК України визначено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Однак, ОСОБА_1 до суду першої інстанції не заявляла про застосування строків позовної давності щодо стягнення неустойки. Таким чином, підстав для застосування спеціальної позовної давності в один рік до пені, колегія суддів немає.
У зв`язку з чим, заборгованість за пенею в розмірі 7581,82 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача. 

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про те, що у  ОСОБА_1 дійсно утворилась заборгованість за кредитним договором № 1701218775 від 07 липня 2016 року в заявленому в позові розмірі 36 654,15 грн, з яких 14 674,02 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 3272,46 грн – сума заборгованості за відсотками, 11 123,85 грн – сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом), 7581,82 грн – сума заборгованості за пенею, тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню ця заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Доводи ОСОБА_1 про те, що в заяві про приєднання до кредитного договору не зазначено умови щодо нарахування пені у разі несвоєчасної сплати кредитних коштів; що позивачем не доведено, що на момент підписання нею заяви про приєднання до кредитного договору діяли умови, які надані позивачем. Зазначила, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими умовами кредитного договору вона ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»; що підписана заява про приєднання умов отримання кредитів та інших послуг від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зі змісту заяви № 1701218775 від 07 липня 2016 року на отримання кредиту від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» вбачається, що в ній зазначено строк кредитування, проценти за користування кредитом, пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань, тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. При цьому судова колегія звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості зроблено саме, виходячи з заяви від 07 липня 2016 року, яку підписано відповідачкою, а не з умов договору, який нею не підписано.

Посилання ОСОБА_1 на те, що її не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи судом першої інстанції, а за адресою реєстрації вона не проживає вже більше двох років, тому можливості отримувати поштові відправлення за цією адресою не має, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що ОСОБА_1 отримала судову повістку на 31 серпня 2020 року (а.с.60). 

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочного рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору в розмірі 3153,00 грн до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, тому з неї необхідно стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3153,00 грн в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року – залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 в дохід держави 3153,00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                 А.В. Котелевець 

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 31 серпня 2021 року.