ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року	Львів	Справа № 460/7834/20 пров. № А/857/8779/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Кушнерика М.П.
суддів –                                                            Курильця А.Р., Мікули О.І.;

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року, прийняте суддею Гудима Н.С., в м.Рівне, за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 460/7834/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

                                                    В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 1 січня 2020 року та зобов`язати нарахувати і виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2020 року, з урахуванням проведених виплат.
Позовні вимоги мотивує тим, що позивач проходив військову службі у військовій частині НОМЕР_2 та з 01.03.2020 виключений із списків особового складу та усіх видів забезпечення. У відповідь на звернення, військова частина повідомила, що при звільненні сплачено компенсацію за неотримане речове майно у сумі 18831,67 грн. Поряд з цим, позивач стверджує на протиправність визначення відповідачем вартості такого неотриманого речового майна за цінами років, упродовж яких він проходив службу, оскільки така повинна проводитися за цінами станом на 1 січня 2020 року.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 1 січня 2020 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2020, з урахуванням проведених виплат.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при нарахуванні грошової компенсації за окремими видами речового майна необхідно враховувати такі складові як момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціна на час набуття права, кількість предметів, належних до видачі та термін, який минув з останнього моменту отримання предметів речового майна. 
Також вказав, що позивачем не оскаржено довідку-розрахунок, згідно з якою сума належної до видачі грошової компенсації, складає 18831,67 грн. 
Позивач має права на грошову компенсацію за неотримане речове майно і така в повному обсязі була виплачена позивачу, а тому підстав для задоволення позову немає.
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі в органах Державної прикордонної служби України, зокрема, останнє місце військової служби позивача – ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ).
01.03.2020 позивача, у зв`язку із звільненням з військової служби, виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.
14.09.2020 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з заявою про надання копії  (витяг) наказу, у якому міститься інформація про розмір нарахованої та сплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно, довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, на підставі якої було здійснено нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно, та копію речового атестату (а.с.4).
Листом від 01.10.2020 № 705/Х-130/6499 у відповідь на вказане звернення відповідач повідомив, що грошова компенсація за неотримане речове майно нарахована ОСОБА_1 згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно" та наказу МВС від 31.10.2016 №1132 "Про речове забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період". Вказано, що відповідно до вимог п.5 зазначеної вище постанови Адміністрація Держприкордонслужби України щороку направляє Розпорядження з вказаними закупівельними цінами станом на 01 січня кожного року окремо (а.с.5).
Разом з даним листом відповідач направив позивачу копію довідки-розрахунку, згідно з яким ОСОБА_1 нараховано грошову компенсацію за неотримане речове майно в загальній сумі 18831,67 грн. (а.с.6).
Вважаючи дії відповідача щодо нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Держприкордонслужби станом не на 1 січня 2020 року (рік звільнення позивача з військової служби), позивач звернувся з даним позов до суду.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що військова частина НОМЕР_1 , нарахувавши та виплативши ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом не на 1 січня 2020 року, діяла не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закон України від 20.12.1991р. № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абз. 2 ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-XII визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. № 178 (далі – Порядок № 178) затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Відповідно до п. 3, 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Згідно з п. 7 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.
Матеріалами справи стверджується, що позивач був звільнений з 01.03.2020, виключений із списків особового складу та усіх видів забезпечення.
Відповідно до довідки – розрахунку, наданої військовою частиною НОМЕР_1 , розмір грошової компенсації за неотримане речове майно за період проходження позивачем служби становить 18831,67 грн., однак з цієї довідки неможливо встановити, за який рік застосовано ціни для нарахування позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна.
Крім цього, як встановлено з апеляційної скарги та наявних в матеріалах справи копій розпоряджень Адміністрації Державної прикордонної служби України №33 від 11.02.2017, №30 від 06.01.2018 та №21 від 30.01.2019 (а. с. 27-51) закупівельна вартість (ціни) речового майна застосована станом не на 1 січня поточного року (року звільнення позивача з військової служби), а за минулі роки.
Таким чином, враховуючи встановленні обставини справи та вищенаведені законодавчі норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування в даному випадку закупівельних цін за минулі роки на речове майно при виплаті позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є таким, що не відповідає вимогам пункту 5 Порядку № 178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.
Зазначене відповідає правовому висновку, який викладений у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 815/5826/16 та від 28.01.2021 у справі № 520/1190/20.
Крім цього, слід зазначити, що гарантоване статтею 9-1 Закону № 2011-XII право військовослужбовця на отримання речового майна або компенсації його вартості є майновим правом, яке підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Окрім того, Конституційний Суд України у рішеннях від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Відтак, аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову повністю.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) – залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року у справі № 460/7834/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула