ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1802/18  Номер провадження 22-ц/814/1511/21	Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Обідіної О.І., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2021 року (ухвалене суддею Новаком Ю.Д., повний текст складено суддею 28.04.2021 року) у справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розмір аліментів на неповнолітню дитину, -
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розмір аліментів на неповнолітню дитину, в якому просила змінити розмір аліментів, стягуваних за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.05.2018 р. з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Франції, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку) відповідача на 15 000,00 грн. щомісяця. Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Франції, прож.: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 15 000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона являється матір`ю неповнолітнього сина ОСОБА_4 , батьком ОСОБА_4 є відповідач по справі, громадянин Франції – ОСОБА_5 . На сьогодні виникає складність у виконанні рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 02.05.2018 року, яким на користь позивачки стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Складність у виконані рішення полягає у тому, що державному виконавцю невідоме точне місце роботи ОСОБА_2 . Також позивач ОСОБА_1 вважає, що матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 покращився, зокрема тому, що останній придбав нерухоме майно, яке знаходиться в Подільському районі м. Полтави та отримує дохід від надання ним в оренду нерухомого майна. При цьому позивач зазначала суду, що на час розгляду справи її дохід складає біля 10000 грн. щомісячно, близько 3000 грн. з яких вона щомісячно витрачає на утримання спільного з відповідачем сина ОСОБА_4 . Зазначила, що на сьогодні розмір аліментів які стягуються на утримання їхнього спільного з відповідачем сина складає близько 2700 грн. Розмір аліментів які вона хоче щоб стягували з відповідача пов?язаний з тим, що вона бажає возити сина на відпочинок.
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розмір аліментів на неповнолітню дитину – відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилася  ОСОБА_1 , та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у понвому обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи, не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам під час прийняття спадщини, а тому рішення суду не відповідає нормам чинного законодавства.
Зокрема вказує, що предметом позову і розгляду справи було не збільшення розміру аліментів, а зміна способу виконання шляхом встановлення аліментів у твердій грошовій сумі. Однак, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи підмінив у рішенні предмет розгляду справи – зміну способу стягнення аліментів, та застосував норми права, які стосуються інших правовідносин, а саме збільшення розміру аліментів. Посилається на те, що відповідач є громадянином Франції та проживає на її території і відповідно реальне стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) можливе у Франції, де безпосередньо проводиться отримання ним прибутків. Вказує, що Відповідач фактично не виконує заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 02.05.2018 року по справі №553/3079/17, а тому у період з 24.11.2017 по 01.07.2019 року у нього виникла заборгованістиь у розімір 38449,28 грн, що підтверджується Повідомленням про внесення відомостей про боржника до єдиного реєстру боржників від 16.07.2019 року. Посилається на те, що Відповідач у 2020 році сплачував 2267,90 грн у місяць. Однак, дана сума аж ніяк не може бути 1/4 розміру його доходів. Вказує, що Відповідач ні до Державної виконавчої служби ні до Суду не надав відомостей про свій майновий стан та доходи і тому вона змушена виходити з мінімальної чи середньої заробітної плати у Франції у розрахунках. В той же час з майнового стану Відповідача в Україні вбачається, що він володіє: земельними ділянками, площею 0,0025 га, 0,0024 га, які знаходяться за адресою АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ; квартирою за адресою АДРЕСА_5 , загальною площею 130, 2 м.кв.; квартирою за адресою АДРЕСА_6 , загальною площею 214,4 м. кв.; квартирою за адресою АДРЕСА_7 , загальною площею 105,6 м. кв. Таким чином, стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідно до Заочного рішення від 02.05.2018 року є неможливим, що й зумовлює подання позовної заяви про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Апелянт вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти синові у розмірі 15000 грн, що є достатнім та таким, що відповідає потребам дитини. Крім того, вказує, що відповідачем не було надано до суду жодного документа, який би свідчив про те, що він утримує (сплачує аліменти чи іншим чином допомагає) іншим двом неповнолітнім дітям.
Від предстанвика відповідача ОСОБА_2 – адвоката Новікової М.О. надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких остання спростовуючи доводи викладені в апеляційній скарзі та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.2 ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позивач тривалий час проживала з відповідачем однією сім`єю без офіційної реєстрації шлюбу. 
Від вказаних відносин сторони мають сина  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану  Полтавського міського управління юстиції від 27 січня 2015 року, актовий запис № 28. Сімейне життя у сторін не склалося. Дитина проживає разом з позивачем.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.05.2018 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення до суду 24.11.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили – 05.06.2018 року.
На виконання вказаного заочного рішення було видано виконавчий лист, який отримано позивачем та пред?явлено до виконання.
На виконанні у Подільському ВДВС міста Полтави ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження № 56575078 з виконання виконавчого листа №553/3079/17 від 06.06.2018 р. виданого Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_2 , щомісячно ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 починаючи з 24.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
З маршрутних квитанцій, які маються в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_5 з 2014 року по 2018 рік 35 разів приїздив до України.
ОСОБА_5 окрім спільного з позивачем сина - ОСОБА_6 , має ще двох неповнолітніх дітей які знаходяться на його утриманні, сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
З електронної квитанції від 28.12.2019 року, вбачається, що ОСОБА_5 сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 2267.90 грн. На даний час позивач повідомила, що розмір стягуваних аліментів становить близько 2700 грн. щомісячно.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності достатніх підстав для зміни розміру аліментів на утримання дитини, визначеного рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.05.2018 року, шляхом збільшення їх розміру та способу стягнення, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів зміни матеріального або сімейного стану, поліпшення здоров`я платника або погіршення одержувача аліментів, що могло бути підставою для зміни визначеного розміру аліментів, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.
Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. 
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Таким чином, зміна розміру аліментів, у тому числі шляхом зміни способу їх присудження, можлива виключно з підстав, визначених ст. 192 СК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однак, всупереч вказаним вимогам, позивачем не надано достатніх доказів, які б свідчили про наявність підстав для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, зокрема зміну матеріального становища платника або одержувача аліментів.
Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що після ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 02.05.2018 року матеріальне становище платника аліментів не покращилося. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували покращення матеріального становища відповідача, позивачем суду не надано. Також, суду не надано й доказів погіршення матеріального становища позивача, її стану здоров`я. 
Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня.
Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Таким чином на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
Позивач підтверджувала суду, що відповідач сплачує аліменти у розмірі на даний час близько 2700 грн, що відповідає мінімальному розміру аліментів, встановленому законодавством на теперішній час. Також позивач зазначила, що має дохід в місяць близько 10000 гривень, та на утримання спільного сина витрачає близько 3000 грн.
Таким чином суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, враховуючи відсутність належних доказів на підтвердження обставин викладених у позові про значне покращення матеріального стану відповідача, про отримання відповідачем доходу, а також приймаючи до уваги наявність на утриманні відповідача ще двох неповнолітніх дітей, дійшов обгрунтованого висновку про те, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.05.2018 року визначений розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини є законодавчо рекомендованим та достатнім, що підтверджувалося, зокрема, і поясненнями наданими безпосередньо позивачем ОСОБА_1 , яка вказувала суду, що на утримання сина ОСОБА_4 витрачає щомісячно близько 3000 грн., при цьому отримує від відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі близько 2700 грн.
Доводи апелянта про те, що у відповідача наявне нерухоме майно, а тому відповідач спроможний сплачувати аліменти синові у розмірі 15000 грн є необгрунтованими, оскільки у розпорядженні суду відсутня інформація щодо доходів відповідача. Крім того, вказані обставини були відомі позивачу ще на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів. В разі наявності у позивача, доказів отримання відповідачем доходів від оренди вказаного нерухомого майна, остання не позбавлена можливості звернутися до державних виконавців про нарахування аліментів з даних доходів.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що позивачем ОСОБА_1 не доведено перед судом належними та достатніми доказами той факт, що матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 істотно покращився, зокрема, тому, що останній придбав нерухоме майно, яке знаходиться в Подільському районі м. Полтави та отримує дохід від надання в оренду нерухомого майна. Отже, позивачем не доведено ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Будь-яких доказів, які б давали можливість встановити суду наявність обставин на які посилається позивач в обгрунтування своїх вимог, а саме, письмових, електронних, речових, суду не надано. Також відсутні свідки зі сторони позивача, які б підтвердили ті обставини на які посилається позивач. Позивач як сторона по справі не обґрунтувала належність доказів наданих суду для підтвердження її вимог або заперечень.
Факт виїзду відповідача за кордон, визнаний сторонами, жодним чином не вказує на його матеріальний стан та наявність стабільного доходу.
Так, при вирішенні даної справи судом враховано стан здоров?я та матеріальне становище дитини, яка проживає разом з матір?ю в квартирі площею близько 214 м2 в новобудові, стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів, який має вік 60 років та потребує поліпшення свого стану здоров?я, наявність у платника аліментів на утриманні інших двох неповнолітніх дітей, дохід який отримує позивач та інші обставини, що мають істотне значення, а також розмір аліментів які стягуються на користь позивача, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності достатніх підстав для зміни розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини, визначеного рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.05.2018 року, шляхом збільшення їх розміру та способу стягнення, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів зміни матеріального або сімейного стану, поліпшення здоров`я платника або погіршення одержувача аліментів, що могло бути підставою для зміни визначеного розміру аліментів, а тому правомірно відмовив у задоволенні позову.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 липня 2021 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.І. Обідіна _______________ Л.М. Хіль