ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4442/21 Справа № 199/5751/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.         
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року 
по справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, –
В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2020 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
       Позов мотивований тим, що з 18.06.1972 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , актовий запис №1668.
       Через сварки, які часто відбувалися в сім`ї з різних причин та саме з шлюбно-сімейних відносин, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та наявністю різних поглядів на життя з 2016 року подружні відносини між сторонами припинені, подружжям втрачено почуття любові та взаємної поваги, тому позивач просив шлюб розірвати.
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено.
       Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18.06.1972 року у Будинку щастя Жовтневого району м.Дніпропетровська, актовий запис №1668 - розірвано.
       Витрати по справі віднесенона рахунок сторони, яка їх понесла.
       В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.
       Також, скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.
       У відзиві позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

       Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.06.1972 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №1668 (а.с.6).
       Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.
       Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 2016 року через сварки, які часто відбувалися в сім`ї з різних причин та саме шлюбно-сімейних відносин, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та наявністю різних поглядів на життя, що призвело до відчуження, втрати подружжям почуття любові та взаємної поваги.
       Спільне господарство та сімейний бюджет сторони не ведуть, майновий спір на даний час відсутній.
       Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про надання строку на примирення - задоволено частково.
       Призначено подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строк для примирення два місяці - до 28.01.2021 року. У визначений місцевим судом строку — примирення між подружжям не відбулось. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
       Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
       У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
       Згідно положення ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
       Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.
       Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що судом першої інстанції було здійснено розгляд даної справи упереджено та несправедливо.
       
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції у повній мірі врахував вказані норми та дійшов вірного висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача.
       Наведені в апеляційній скарзі доводи не узгоджуються з приписами ч. 4 ст. 56 СК України та фактичними обставинами справи. 
       Також колегія суддів не приймає до уваги, посилання апеляційної скарги, що суд першої інстанції не вислухав пояснення відповідача, оскільки ОСОБА_1 мала змогу надати суду письмові пояснення та заперечення проти позову під час розгляду справи, яка слухалася у суді першої інстанції майже півроку. Проте, апелянт не скористалась своїм процесуальним правом.
       Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
       Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
       Колегія суддів, звертає увагу, що справа розглядається у судовому порядку майже рік.
       Проте, сторони за цей час не знайшли згоди та порозуміння. 
       Крім того, судом апеляційної інстанції було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. 
       Згідно ЄДРСР ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року було відкрито провадження по вказаній справі.
       Дані обставини тільки підтверджують існування неприязних стосунків між сторонами.
       Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

       Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
       Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).
       Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, – 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий О.В. Свистунова

       Судді: Т.П. Красвітна

               І.А. Єлізаренко