П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/1223/20
Провадження № 22-ц/4815/1107/21

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Першко О.О.
Рішення суду першої інстанції проголошено
(вступна і резолютивна частини):
о 16 год. 18 хв. 23.11.2020 в 
м. Рівне Рівненської області 
Повний текст рішення складено: 30.11.2020. 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С. 
секретар судового засідання: Пиляй І.С.
за участі: представників сторін – адвокатів Коробки Михайла Анатолійовича, Боярчук Жанни Володимирівни, Мельничук Єлизавети Степанівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області Ютовця Олега Федоровича, Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, 
в с т а н о в и в:
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50262913 від 17.12.2019 11:06:46, прийняте державним реєстратором Ютовцем О.Ф. Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. "А-9", загальною площею 6, 2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1989253956101, номер запису про право власності: 34683260) за ОСОБА_3 .
В задоволенні позову до Державного реєстратора Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області Ютовця О.Ф., Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 840, 80 гривень судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 як особа, що не брала участі у справі, але вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та обов`язки, покликається на незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції, які полягали у порушенні норм процесуального права.
На її обґрунтування зазначалося про неврахування того, що з 31 серпня 2020 року вона є власником спірного майна, що стверджено договором купівлі-продажу від того ж числа. Між тим, до участі у справі її залучено не було, тоді як суд без відома титульного власника вирішив питання про приміщення 9-го поверху, літ. "А-9", загальною площею 6, 2 м2, по АДРЕСА_1 . Тобто в порушення вимог ст. 51 ЦПК України позов подано до неналежного відповідача, а тому суд мав би замінити учасника справи на заявника. При цьому посилалася на правові позиції, що викладені Верховним Судом у постанові від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц. З огляду на це вважала необхідним дослідити копію договору купівлі-продажу від 31 серпня 2020 року та копію витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №222072284 від 31 серпня 2020 року.
З викладених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нове – про відмову ОСОБА_2 у позові до Державного реєстратора Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області та ОСОБА_3 про визнання протиправним і скасування рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна.
У поданому відзиві позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу – відхилити. При цьому посилалася на безпідставне пропущення заявником строку на апеляційне оскарження. Також вказувала, що ухвалою Рівненського міського суду відкрито провадження у справі №569/7873/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І.; про визнання правочину недійсним. Вважала, що судом розглядався спір про незаконне проведення державним реєстратором державної реєстрації на нерухоме майно, а саме приміщення загального користування – позаквартирний коридор без наявності усіх необхідних документів, тобто документів, що підтверджують право власності і в порушення Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" здійснив перешкоди іншим власникам у доступі до приміщення загального користування. Натомість в суді попередньої інстанції ОСОБА_3 діяв недобросовісно та зловживав правами, адже уклав правочин, який порушує права інших осіб і направлений на недопущення повернення спірного майна у спільну сумісну власність власників жилих приміщень у гуртожитку. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 жодного дня не володіла і не користувалася спірним майном, тому при укладенні 31 серпня 2020 року оспорюваного правочину воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених угодою. Тобто їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховати його від виконання рішення суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження.
Як з`ясовано судом, і ці обставини вбачаються із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" №25443581 від 01.03.2010 та свідоцтва про право власності на житло від 22.02.2010, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності 25/100 частки секції 904-905 в гуртожитку по АДРЕСА_1 . Поряд з належною позивачу секцією знаходиться секція № НОМЕР_1 , яка була об`єктом права власності ОСОБА_3 з 20 березня 2002 року по лютий 2019 року, а між ними розташоване спірне нежитлове приміщення – позаквартирний коридор, літ. "А-9", загальною площею 6, 2 м2. На підставі розпорядження Рівненського міського голови №1650-р від 16.08.1999 "Про погодження перепланування гуртожитку" погоджено ВАТ "Рівненський радіотехнічний завод" часткове перепланування гуртожитку по АДРЕСА_1 під квартири для малосімейних відповідно до розробленого проекту.
З робочого проекту Перепланування гуртожитку під квартири для малосімейних за вказаною адресою (зареєстровано в Рівненській міській інспекції державно-будівельного контролю, видано дозвіл на виконання БМР №176 від 24.06.2003) вбачається, що його розроблено на основі замовлення і архітектурно-планувального завдання. Коригування планів житлових чарунок передбачає розподіл кухні загального користування на два окремих приміщення, тобто житлова чарунка перетворюється в дві окремі квартири; збільшення житлової площі окремих квартир за рахунок суміжних холів. В зв`язку з перетворенням гуртожитку в житловий будинок необхідність в користуванні холами відпадає; передбачено утеплення зовнішніх стін; для кожної кухні передбачається окремий вихід на балкон. При цьому можливість збільшення площі окремих квартир за рахунок суміжних коридорів цим проектом не передбачалася.
Відповідно до рішення Правління ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" №23 від 04.12.2003 ОСОБА_3 та договору №162-Н-03, укладеному між Рівненською міжрегіональною універсальною товарно-майновою біржею та відповідачем3, 15 грудня 2003 року сплатив за викуп частини нежитлового приміщення площею 4, 8 м2, що прилягає до кімнат №902-903 згідно з планом реконструкції гуртожитку ВАТ "Рівнерадіозавод" по АДРЕСА_1 суму у 874 гривні. В судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив, що у 2004 році він встановив у спірному нежитловому приміщенні вхідні двері, а тому користуватися ним міг лише він. 22 лютого 2018 року на його замовлення виготовлено технічний паспорт на будинок – нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. "А-9", АДРЕСА_1 , інвент. справа №37013-8, за яким спірне приміщення має площу 6, 2 м2 і знаходиться між секціями №№ 902-903 і 904-905.
Рішенням 4 сесії 5 скликання Рівненської міської ради від 17 жовтня 2006 року №21 гуртожиток по АДРЕСА_1 прийнято в комунальну власність м. Рівне з передачею його на баланс житлово-комунального підприємства "Галицьке". Статус гуртожитку збережено і станом на час вирішення спірних відносин, про що свідчить лист Житлово-комунального підприємства "Галицьке" №514 від 22 травня 2019 року.
За актом приймання-передачі відповідно до протоколу засідання правління ВАТ "Рівненський радіотехнічний завод" №23 від 21 серпня 2019 року у будинку АДРЕСА_1 ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" передав, а відповідач3 прийняв нежитлове приміщення 9-го поверху, що прилягає до кімнат АДРЕСА_2 .
17 грудня 2019 року державним реєстратором Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області Ютовцем О.Ф. прийнято рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 5026913, про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. "А-9", загальною площею 6, 2 м2 в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1989253956101, номер запису про право власності: 34683260) за відповідачем3 на підставі технічного паспорта, серія та номер: 37013-8, видавник: Комунальне підприємство "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації"; витягу з протоколу засідання правління, серія і номер: 23; видавник: ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод"; довідки про сплату, серія та номер: б/н, видавник ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод". Цей факт стверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193383893 від 17.12.2019.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов, визнавши протиправним і скасувавши оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50262913 від 17 грудня 2019 року, що прийняте державним реєстратором Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області Ютовцем О.Ф. на спірне нежитлове приміщення за ОСОБА_3 .
При цьому в задоволенні позову в частині вимог до державного реєстратора Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області Ютовця О.Ф. і Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області відмовлено.
На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де вона покликається на порушення норм процесуального права, оскільки цим судовим рішенням вирішено питання про її права і обов`язки. Так, заявник участі у справі не брала, хоча на час вирішення справи та ухвалення рішення судом вона була титульним власником спірного приміщення. Цей факт підтверджується укладеним між нею та ОСОБА_3 31 серпня 2020 року договором купівлі-продажу нежитлового приміщення 9-го поверху, літ. "А-9", площею 6, 2 м2, зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.12.2020, запис №34683260, номер об`єкта нерухомого майна: 1989253956101. Договір посвідчено тоді ж приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І., зареєстровано в реєстрі за №291. Її право на спірне нерухоме майно зареєстроване того ж числа у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, запис №41182429. 
З висновків Верховного Суду, що висловлені ним у постановах від 21 вересня 2018 року у справі №909/68/18, від 18 грудня 2018 року у справі №911/1316/17 та від 30 липня 2019 року у справі №903/825/18, вбачається така правова позиція.
Згідно із ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи – учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких трьох критеріїв: 1.) вирішення судом питання про її право, 2.) інтерес, 3.) обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом з тим, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, але й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Правила частини четвертої ст. 263 ЦПК України вказують про обов`язковість урахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин висновків щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.
Між тим, з пункту 4 договору купівлі-продажу, укладеного 31 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , видно, що за свідченнями продавця спірне нежитлове приміщення нікому іншому не продане, не подароване, іншим способом не відчужене, під заставою, податковою заставою, забороною (арештом) не перебуває, щодо нього не ведуться судові спори, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, треті особи, в т.ч. малолітні та неповнолітні діти, не мають прав на нього.
Пунктом 12 цього договору передбачено, що його сторони підтверджують, що даний правочин укладений ними при здоровому розумі та ясній пам`яті, відповідає їх дійсним намірам, не є удаваним, всі умови купівлі-продажу повністю включені в цей договір, не потребують додаткового узгодження, кожна зі сторін цього договору однаково розуміє його значення, умови та правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на договорі.
Приходячи до переконання про закриття апеляційного провадження, колегія суддів бере до уваги, що на день укладення договору купівлі-продажу 31 серпня 2020 року у провадженні Рівненського міського суду з 24 лютого 2020 року перебувала цивільна справа за позовом  ОСОБА_2  до Державного реєстратора Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області Ютовця О.Ф., Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області,  ОСОБА_3  про визнання протиправним та скасування рішення щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Судове рішення у справі ухвалено 23 листопада 2020 року.Проте ОСОБА_3 приховав від покупця – ОСОБА_1 факт наявності цього судового спору, чим увів її в оману.
Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 2, ч. 1 ст. 5, ст. 11, ч. 1 ст. 44 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є верховенство права, повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, пропорційність та неприпустимість зловживання процесуальними правами. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд визначає у межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних з відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Оскільки ОСОБА_3 , знаючи, що в провадженні суду перебуває справа, яка стосується оспорення його суб`єктивного права власності на спірне нежитлове приміщення і де він є одним із відповідачів, не повідомив суд, який розглядав справу, про відчуження зазначеного майна, а також безпосередньо і покупця цього приміщення про існування судового спору, тому його поведінку апеляційний суд розуміє як зловживання своїми правами з метою уникнути відповідальності за порушення прав позивача. З урахуванням принципу пропорційності цивільного судочинства навмисне замовчування перед судом факту відчуження спірного майна та неповідомлення ОСОБА_1 про наявність судової справи з приводу цього майна повинно тягнути за собою відповідальність, передбачену законом. Тобто в ОСОБА_1 виникло право вимоги щодо ОСОБА_3 на захист своїх порушених цивільних прав, а тому не вбачається і необхідності визнавати те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки заявника, яка не брала участі у справі. Тим паче, скасування рішення суду першої інстанції призведе до невиправданого і несправедливого зволікання у захисті прав ОСОБА_2 та тривалого недопущення повернення спірного майна у спільну сумісну власність власників жилих приміщень у гуртожитку.
Отже, підстав для висновку про те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки заявника, не встановлено. 
Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Підставою для закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України є відсутність обставин вирішення рішенням суду першої інстанції питання про права та обов`язки заявника.
Керуючись ст. ст. 362, 368, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2020 року закрити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 14.09.2021

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 С.В.Боймиструк 

С.С.Шимків