ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 серпня 2021 року           справа №200/6700/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 р. у справі № 200/6700/21 (головуючий І інстанції Бєломєстнов О.Ю., повне судове рішення складено 11.06.2021 року у м.Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

                                                    УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, оформлене повідомленням від 29.03.2021 року №11-11/1506-4 (а.с. 1-2).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення-повідомлення на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України (а.с. 5-6).
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, вважає рішення незаконним, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.
В обґрунтування зазначено, що в даному випадку оскаржується саме індивідуальний акт (рішення) у публічно-правовому спорі із суб`єктом владних повноважень у зв`язку з чим справа підсудна саме суду адміністративної юрисдикції (а.с. 10).
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Відповідно листа Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 29.03.2021 року № 11-11/1506-4 вбачається, що позивачу повідомляється про надмірну виплату коштів по субсидіям на житлово-комунальні послуги в період з 01.05.2018 по 28.02.2021. Відповідачем виявлено, що ОСОБА_1 не надала інформацію про придбання транспортного засобу 27.02.2018 року її онуком - ОСОБА_2 . Внаслідок цього позивачу надміру виплачені кошти в сумі 31 816,43 грн. запропоновано повернути. Також відповідач попередив, що у разі відмови у добровільному поверненні цієї суми до 15.04.2021, питання про її стягнення буде вирішуватись у судовому порядку (а.с. 18).
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження по справі, виходив з того, що судом не встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких владних управлінських дій, які б безпосередньо породжували зміни у майновому стані позивача. Спір між сторонами щодо права на виплачену раніше субсидію може виникнути тільки після відмови позивача добровільно повернути грошові кошти. Такий спір буде вирішуватися місцевим загальним судом за позовом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, поданим за правилами цивільного судочинства. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини сторін регулюються приписами Положення про порядок призначення житлових субсидій, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 (надалі - Положення № 848).
Відповідно до п. 125 цього Положення у перелічених у ньому випадках, на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, який призначив житлову субсидію, сума надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертається громадянином, а сума житлової субсидії, яка надавалася не у грошовій формі, повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії.
При цьому за приписами п. 127 Положення №848 у разі відмови громадянина добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії питання про її примусове стягнення вирішується органом, який призначив житлову субсидію, у судовому порядку.
З наведеного слідує, що зазначена у п. 125 Положення №848 вимога передбачає добровільне повернення коштів, а відтак - вона не носить обов`язкового характеру. І тільки у разі відмови добровільно повернути кошти, законодавство передбачає передачу спору про їх стягнення на вирішення суду.
Порядок №848 не визначає форму, у якій від особи вимагається добровільно повернути виплачену раніше суму (вимога, лист, повідомлення, претензія). Наявність такої вимоги є передумовою звернення до суду, однак не вважається документом, що тягне самостійні правові наслідки. 
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
З огляду на положення пункту 7 частини першої статті 4 КАС України вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
На підставі пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. 
Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Стосовно терміну “публічно-владні управлінські функції”, то він означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття “владні” полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.
Предметом оскарження у справі є визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, оформлене повідомленням від 29.03.2021 року №11-11/1506-4.
Цим повідомленням позивачу доводиться до відома, що нею не надана інформація про придбання транспортного засобу 27.02.2018 року її онуком - ОСОБА_2 , в наслідок чого пропонується позивачеві повернути грошові кошти у розмірі 31 816,43 грн.
Також у повідомленні зазначено, що у разі відмови добровільно повернути суму надмірно перерахованої (виплаченої) грошової субсидії питання про її примусове стягнення буде вирішуватись у судовому порядку.
Таким чином, зазначене повідомлення є фактично пропозицією позивачу врегулювання спору про повернення надміру виплачених грошових коштів у добровільному порядку.
У випадку, що є предметом дослідження, оспорюване повідомлення є документом, яким скеровується діяльність органу (посадових осіб) при встановлені обставин, що можуть слугувати підставою для виникнення певних правовідносин (в даному випадку можливість звернення з позовом до суду цивільної юрисдикції).
Між відповідачем і позивачем, щодо якого відповідачем в правовідносинах, що є предметом дослідження, безпосередньо не здійснювалось будь-яких управлінських дій, існує спір про право щодо майна (отриманих грошових коштів).
При цьому оспорюване повідомлення не є адміністративним актом суб`єкта владних повноважень, що породжує певні правові наслідки безпосередньо для позивача, а саме повідомлення не має обов`язкового характеру і безпосередньо не породжує настання відповідальності або інших негативних наслідків для позивача.
Таким чином, оскільки відповідачем в конкретних правовідносинах не здійснювалось будь-яких управлінських дій безпосередньо щодо позивача, спір, який, в даному випадку, за своєю природою носить приватноправовий характер, може вирішуватись в порядку цивільного судочинства шляхом звернення до суду відповідача з відповідним позовом про стягнення грошових коштів, а висновок про неправомірність повідомлення може міститися не в резолютивній, а в мотивувальній частині рішення. 
Обраний позивачем (відносно якого безпосередньо не здійснювалось будь-яких управлінських дій відповідачем) засіб захисту прав не відповідає суті правовідношення, оскільки оспорюваним рішенням не були безпосередньо порушені права ОСОБА_1 .
Наведене виключає можливість розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження в справі на підставі пункту першого частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частиною шостою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.
Проте, необхідно зазначити, що поняття “спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства” слід тлумачити у сукупності з положеннями частини третьої статті 124 Конституції України та в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в судах.
В даному випадку, встановлена правова природа оспорюваного повідомлення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його протиправним та скасування, у зв`язку з чим ці позовні вимоги не можуть розглядатися у судах, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 02 серпня 2019 року у справі № №592/12182/16-а, від 28.11.2019 року у справі №592/7612/17.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на визначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 р. у справі №200/6700/21 – залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 р. у справі №200/6700/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 17 серпня 2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 17 серпня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                                        Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                              А.А. Блохін

                                                                                                                        І.В. Сіваченко