ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" вересня 2021 р.                            Справа№ 910/6326/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Зубець  Л.П. 
          Попікової О.В. 
 
за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.
за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від                     20.09.2021,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
на рішення Господарського суду  міста Києва від 07.07.2021, повний текст якого складено 19.07.2021
у справі №910/6326/21 (суддя Лиськов М.О.)
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг"
до     Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
про    стягнення 895 997,82 грн,

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.  
Товариство з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі-відповідач) про стягнення 895 997,82 грн, з яких: 
- 201 618,81 грн  - 3% річних за період 01.07.2020 по 07.04.2021;
- 694   379,01 грн - інфляційних втрат за період з вересня 2020 року по березень 2021 року.

Позов мотивовано простроченням відповідачем виконання умов договору поставки №УГВС 545/41-18 від 28.12.2018 щодо оплати отриманого товару у встановлені договором строки. Ці обставини встановлені судами у межах розгляду справи №   910/1102/20. 
Позивач зазначає, що судове рішення по справі №910/1102/20, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

Позивач 02.04.2021 звернувся до відповідача із письмовою вимогою про погашення основного боргу в розмірі 8 729 640,00 грн в т.ч. ПДВ, а також вимагав від відповідача сплатити інфляційні втрати та 3% річних, що були нараховані після 30.06.2020 і по день пред`явлення вимоги.

08.04.2021 останнім сплачено суму основного боргу в розмірі                                           8   729 640,00 грн.

Проте, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що вимогу про сплату 3% річних та інфляційних втрат відповідач залишено без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 у справі №910/6326/21 позов задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" 201 618,81 грн - 3% річних, 694     379,01 грн - інфляційних втрат, 27   750,00 грн витрат на правничу допомогу та судовий збір у розмірі 13   439,97 грн.
Суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 у справі №910/6326/21 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.    

В обґрунтування вимог апеляційної скарги  скаржник посилається  на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи,  неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
          Скаржник стверджує про неправильне застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, з посиланням на те, що у даному випадку не мало місце прострочення оплати, а відповідачем застосовано таку оперативно-господарську санкцію як притримання. Ці обставини господарськими судом  не враховано, а право Акціонерного товариства "Укргазвидобування" застосувати оперативно-господарську санкцію притримання передбачено у п. 7.12 договору та у ст.ст. 235 - 237 ГК України. 

Серед іншого, відповідач у апеляційній скарзі посилається на те, що судом безпідставно не враховано наявність підстав щодо зменшення 3 % річних та інфляційних втрат відповідно  до статті 233 ГК України. 

При цьому, скаржник посилається на неврахування   судом      правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, щодо застосування положень ст. 625 ЦК України,   ст. 233 ГК України, в контексті наявності підстав для зменшення 3 % річних та інфляційних втрат. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної                    скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи  між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи  між суддями  від 10.08.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Зубець Л.П. 

          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду  міста Києва від 07.07.2021 у справі №910/6326/21. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 20.09.2021 о 14:00 год.  Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 15.09.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень, заперечень в письмовій формі до 15.09.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

В ході розгляду справи склад колегії суддів змінювався та розгляд скарги відкладався. 

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2021, у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О., який входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/6326/21.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 у справі №910/6326/21 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Зубець Л.П.  Розгляд справи постановлено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 20.09.2021 о 14:00. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.   
Товариство з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" у поданому відзиві зазначив, що оскаржене рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення. 

Явка представників сторін.
В судове засідання від 20.09.2021 з`явилися усі учасники справи. 

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України    та ч. 1 ст. 74 ГПК України     визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку присутніх представників учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2020 у справі  первісний позов АТ "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" АТ "Укргазвидобування" задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Тек Інжиніринг" на АТ "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" АТ "Укргазвидобування" пеню в розмірі 5 666 808, 96 грн., штраф в розмірі 3 513 508, 95 грн, витрати по сплаті судового збору - 137 704,77 грн.
Зустрічний позов ТОВ "Тек Інжиніринг" задоволено повністю. Стягнуто з АТ "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" АТ "Укргазвидобування" на користь ТОВ "Тек Інжиніринг" пеню в розмірі  43 448,16 грн, 3% річних в розмірі 357 108, 21 грн, інфляційні втрати -  227 457, 02 грн, витрати по сплаті судового збору - 9 420,22 грн, витрати на професійну правничу допомогу -              58 900 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 у справі №910/1102/20 рішення місцевого господарського суду в частині задоволення первісного позову скасовано, ухвалено у відповідній частині нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. В іншій частині рішення залишено без змін.
В цій частині вказане рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2020 було залишене в силі Північним апеляційним господарським судом та Верховним Судом.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" (надалі - Позивач) та Акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (надалі - Відповідач) 28.12.2018 було укладено договір №УГВС 545/41-18 (надалі - Договір) на поставку товару із супутніми послугами (копія Договору і додатки №1-№7 до нього додаються).

Відповідно до умов Договору (п.1.1., 1.2., Договору, Специфікація №1, що є Додатком №1 до Договору) - позивач взяв на себе обов`язок з поставки відповідачеві Обладнання лабораторії тампонажних розчинів, вартістю                 79 920 000,00 грн в тому числі ПДВ (20%), (надалі - Товар), а також зобов`язався надати послуги зі встановлення і підключення поставленого Товару, здійснення робіт з його пусконалагодження і навчання персоналу Відповідача роботи на обладнанні на загальну суму 36 000,00 грн в тому числі ПДВ (20%) (надалі - Послуги). А відповідач взяв на себе зобов`язання - прийняти і оплатити Товар та Послуги.

Згідно специфікації від 28.12.2018 № 1, що є Додатком №1 до Договору - сторони погодили перелік обладнання, його короткий опис, характеристики, технічні вимоги, якісні показники, кількість, ціну, загальну вартість та умови і строки оплати.

На виконання умов укладеного сторонами Договору - позивач (ТОВ "Тек Інжиніринг") у період з січня по грудень 2019 року поставив відповідачеві (АТ "Укргазвидобування") весь обсяг Товару, що обумовлений Договором, а в січні 2020 року виконав роботи/надав послуги, що були передбачені Договором. Таким чином, станом на січень 2020 року взяті на себе зов`язання по Договору позивач виконав в повному обсязі та належним чином і не допускав зі свого боку жодних порушень умов Договору під час його виконання. Даний факт (обставину) встановлено судами під час розгляду господарської справи №№910/1102/20.

І навпаки, саме відповідач постійно допускав порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, систематично затримуючи проведення грошових розрахунків із позивачем. Ця обставина також встановлена судами під час розгляду господарської справи №№910/1102/20.

Так, Графіком поставки товару, що є Додатком №7 до Договору встановлено, що Товар поставляється протягом 180 календарних днів від дати укладення Договору.

Пунктом 3 Специфікації №1, що є Додатком №1 до Договору затверджено, що - встановлення та підключення обладнання відбувається протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення від Відповідача про необхідність здійснення робіт, якщо довший строк не буде вказано Відповідачем в такому повідомленні. Пусконалагоджувальні роботи щодо поставленого Товару здійснюються Позивачем протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення від Відповідача про необхідність здійснення робіт, якщо довший строк не буде вказано Відповідачем в такому повідомленні. А навчання працівників Відповідача щодо експлуатації Товару проводяться Позивачем протягом ЗО календарних днів завершення пусконалагоджувальних робіт, якщо довший строк не буде вказано Відповідачем письмово.

Пунктом 4 Специфікації №1, що є Додатком №1 до Договору передбачено умови та строки оплати Відповідачем отриманого Товару та послуг від Позивача, а саме:

Оплата за поставлений Товар здійснюється після факту поставки протягом 30 календарних днів за дати поставки Товару та підписання видаткової накладної (або акту приймання-передачі); При цьому, згідно п.З Специфікації №1, що є Додатком №1 до Договору - дозволяється часткова поставка.

Оплата за виконані роботи/надані послуги здійснюється протягом                     30 календарних днів з дати підписання Акту виконаних робіт/наданих послуг.

Оскільки відповідач, взяті на себе зобов`язання в частині проведення розрахунків виконав не належним чином, чим допустив порушення п.1.1. розділу 6 Договору, пункту 4 Специфікації №1, що є Додатком №1 до Договору, ст. 610 та ст. 612 ЦК України то з нього в судовому порядку було стягнуто на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних за період з 19.02.2019  по 30.06.2020  включно.

Однак, обґрунтовуючи звернення до суду із даною позовною заявою позивач вказує, що і після 30.06.2020 відповідач продовжував порушувати зобов`язання в частині проведення кінцевих розрахунків із позивачем. А саме, тривало прострочення оплати основного боргу по рахунку № 1169 від 03.12.2019 (Видаткова накладна №1025 від 03.12.2019) на суму 4 346 820,00 грн, рахунку № 1211 від 17.12.2019 (Видаткова накладна .№1079 від 17.12.2019) на суму 4346820,00 грн. та рахунку №34 від 16.01.2020 р. (Акт надання послуг №18 від 17.01.2020) на суму 36 000,00 грн.

Позивач зазначає, що судове рішення по справі №910/1102/20, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

Позивач 02.04.2021 звернувся до відповідача із письмовою вимогою про погашення основного боргу в розмірі 8 729 640,00 грн в т.ч. ПДВ. (по рахунку № 1169 від 03.12.2019 (Видаткова накладна №1025 від 03.12.2019) на суму 4 346 820,00 грн, рахунку № 1211 від 17.12.2019 (Видаткова накладна №1079 від 17.12.2019) на суму 4 346 820,00 грн та рахунку №34 від 16.01.2020 (Акт надання послуг №18 від 17.01.2020) на суму 36 000,00 грн), а також вимагав від відповідача сплатити інфляційні втрати та 3% річних, що були нараховані після 30.06.2020 і по день пред`явлення вимоги.

Як вказано позивачем та не заперечувалось відповідачем,                   08.04.2021 останнім сплачено суму основного боргу в розмірі                                           8   729 640,00 грн.

Проте, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що вимогу про сплату 3% річних та інфляційних втрат відповідач залишено без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 626 Цивільного кодексу України договором є   домовленість   двох   або  більше  сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Обов`язок покупця оплатити вартість поставленого йому товару виникає в силу закону (статей 655, 692, 712 ЦК України, частини 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення постачальником рахунку-фактури на оплату вартості здійсненної поставки товару.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду                          № 918/537/18 від 02.07.2019.

Відповідно  до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем за зустрічним позовом неналежним чином були виконані  договірні зобов`язання в частині проведення розрахунків, чим допущено порушення пп. 6.1.1. договору, п. 4 специфікації № 1, що є додатком № 1 до договору та його невід`ємною частиною. 

Таким чином, вимоги позивача щодо застосування до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 

Пунктом 7.11. договору встановлено, що за порушення строків оплати покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,001% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. На вимогу постачальника, покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відтак, суд апеляційної інстанції, дослідивши розрахунок позивача  в частині стягнення 3 %, виходячи із кількості прострочених днів оплати та відповідно до вказаних у даному розрахунку періодів, вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що такі розрахунки виконані арифметично вірними, а отже є обґрунтованими. У зв`язку з чим, вимоги позивача щодо стягнення з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 3% річних в розмірі 201   618,81 грн правомірно  задоволенню судом.

Щодо втрат від інфляції, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання,   і його найменший період визначення складає місяць. 

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 № 904/7401/16.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки та встановив, що заявлена до стягнення сума інфляційного збільшення в розмірі 694   379,01 грн є арифметично правильною та обґрунтованою. Отже вимоги позивача э обґрунтованими, а позов в цій частині  таким, що також правомірно   задоволено судом. 

Відповідач належними засобами доказування доказів протилежного не довів, висновків суду першої інстанції не спростував. 

При цьому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про неправильне застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, з посиланням на те, що у даному випадку не мало місце прострочення оплати, а відповідачем застосовано таку оперативно-господарську санкцію як притримання, та окрім того, господарськими судом  не враховано, що право Акціонерного товариства "Укргазвидобування" застосувати оперативно-господарську санкцію притримання передбачено у п. 7.12 договору та у ст.ст. 235 - 237 ГК України. 

Наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судових рішень відповідно до вимог   ст. 277      ГПК України, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником      норм матеріального права.

Так, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами скаржника щодо порушення судом першої інстанції при вирішенні даного спору положень статтей 235-237 ГК України, оскільки враховуючи вимоги ч. 2   ст. 235 ГК України, якою чітко визначено, що до суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Отже, з аналізу викладених положень вбачається, що порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором, у даному випадку саме пунктом 7.12 договору, яким передбачено, що «до оплати постачальником штрафних санкцій, передбаченим даним розділом VII «Відповідальність сторін» покупець,  на суму таких штрафних санкцій, має право притримати оплату за товар».

Суд зазначає, що з даної умови договору вбачається, що оперативно-господарська санкція застосовується до постачальника саме покупцем виключно у випадку «до оплати постачальником штрафних санкцій, передбаченим даним розділом VII «Відповідальність сторін», тобто мова йде саме про невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань. 

В той же час, як було встановлено вище, а також досліджено в межах справи №910/1102/20, на виконання умов укладеного сторонами Договору - позивач (ТОВ "Тек Інжиніринг") у період з січня по грудень 2019 року поставив відповідачеві (АТ "Укргазвидобування") весь обсяг Товару, що обумовлений Договором, а в січні 2020 року виконав роботи/надав послуги, що були передбачені Договором. Таким чином, станом на січень 2020 року взяті на себе зов`язання по Договору позивач (ТОВ "Тек Інжиніринг")  виконав в повному обсязі та належним чином і не допускав зі свого боку жодних порушень умов Договору під час його виконання. Даний факт (обставину) встановлено судами під час розгляду господарської справи №910/1102/20.

І навпаки, саме відповідач (АТ "Укргазвидобування") постійно допускав порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, систематично затримуючи проведення грошових розрахунків із позивачем. Ця обставина також встановлена судами під час розгляду господарської справи №910/1102/20.

В той же час, в ході розгляду справи судом не встановлено необхідність оплати постачальником штрафних санкцій, передбаченим даним розділом VII «Відповідальність сторін», тому посилання скаржника на застосування статтей 235-237 ГК України та п. 7.12 договору є безпідставним. 

Більш того, у межах даного судового провадження заявлено спір про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат з посиланням на те, що після 30.06.2020 відповідач продовжував порушувати зобов`язання в частині проведення кінцевих розрахунків із позивачем, які було здійснено тільки 08.04.2021, що не заперечено відповідачем. 

Серед іншого, відповідач у апеляційній скарзі посилається на те, що судом безпідставно не враховано наявність підстав щодо зменшення 3 % річних та інфляційних втрат відповідно  до статті 233 ГК України. Зокрема, на думку скаржника, суд не врахував всіх обставин, що мають значення у даному випадку, а саме: наявність притримання оплати, що було здійснено відповідно до договору та ст.ст. 235-237 ГК України, а не прострочення грошового зобов`язання; здійснення покупцем оплати після відмови суду у примусовому стягненні штрафних санкцій за договором у справі №910/1102/20. Відтак, на думку скаржника, суд безпідставно відхилив клопотання відповідача про зменшення  3 % річних та інфляційних втрат. 

Крім того, у апеляційній скарзі скаржник посилається на неврахування   судом      правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, щодо застосування положень ст. 625 ЦК України,   ст. 233 ГК України, в контексті наявності підстав для зменшення 3 % річних та інфляційних втрат. 

Щодо вказаних аргументів, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити про наступне. 
Статтею 625 ЦК України   встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У частині другій цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином,   стаття 625 ЦК України   надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.
У даному випадку, умовами договору, сторонами не було узгоджено підвищені проценти за   статтею 625 ЦК України, тобто у розгляді цього спору суд приймає розмір встановлений статтею - три проценти річних.

      У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі                  №      902/417/18, на неврахуванні якої вказував скаржник, ВП ВС зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до   ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Такого висновку ВП ВС дійшла з урахуванням того, що у справі умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2   ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.
При цьому ВП ВС зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи,   що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.
Отже, Велика Палата звернула увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд, може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи положення ч.4 ст. 236 ГПК України, вважає необхідним зазначити наступне. 
По-перше, як помилково наполягає скаржник у цій справі, ВП ВС не зазначала про можливість зменшення інфляційних втрат. 
По-друге, відповідне зменшення відсотків річних ВП ВС допустила з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення такої процентної ставки на рівні 40% та 96%, і її явної невідповідності принципу справедливості.
В той час, як у даній справі судом порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних за   ст. 625 ЦК України   не встановлено. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що справа                               № 902/417/18 не є подібною зі справою, що розглядається, оскільки в зазначених справах суди виходили з різних фактичних обставин при зменшенні розміру відсотків річних. 
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що як на підставу для зменшення 3 % річних та інфляційних втрат скаржник вказує на наявність притримання оплати, що було здійснено відповідно до договору та ст.ст. 235-237 ГК України, яке як встановлено колегією суддів є безпідставним, а також здійснення покупцем оплати. 
Відповідно до ч. 1, ч. 3   ст. 74 ГПК України      кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
В той же час, відповідачем в порядку визначеному процесуальним законом, не надано належних та допустимих доказів про наявність істотних та виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру 3 % річних. 
За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення 3% річних заявлених відповідно до    ст. 625 ЦК України. В той же час, що стосується зменшення інфляційних втрат, як було зазначено судом, закон не передбачає можливість зменшення інфляційних втрат. 
Інші аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, дублюють аргументи подані ним в ході розгляду справи у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка. Доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено.
Щодо заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" за результатами розгляду зустрічної позовної заяви вимог про стягнення з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 52 219,96 грн суд дійшов висновку про їх часткове задоволення, з огляду на наступне. 

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" на підтвердження ним понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 52     219,96 грн. було надано наступні докази: договір № 05в-03/2020 від 11.03.2020 про надання професійної правничої допомоги та додаток №1-910/6326/21 від 18.06.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги №05в-03/2020 від 11.03.2020, в якому погоджено вартість професійної правничої допомоги, тарифи (прас-лист) щодо вартості професійної правничої допомоги (правової допомоги) на 2020 рік, акт здачі-приймання  № 5-910/6326/21 від 23.06.2021, а також платіжне доручення № 22935 від 24.06.2021.

Із поданого Акціонерним товариством "Укргазвидобування" клопотання щодо можливих витрат на професійну правничу допомогу заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" від 20.05.2021 вбачається, що відповідач вважає, що витрати на професійну правничу допомогу є не пропорційними до суми позовних вимог, а отже - є завищеними, також гонорар адвоката є неспівмірним із складністю справи та не відповідає критеріям розумності та співмірності.

Як було зазначено вище, у підтвердження факту та обсягів наданих адвокатом послуг професійної правничої допомоги, Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" надано акт здачі-приймання  № 5-910/6326/21 від 23.06.2021.

Суд, дослідивши подані відповідачем докази, з огляду на ціну позову та заявлений відповідачем розмір витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, а також час, витрачений адвокатом на такі послуги, прийшов до висновку, що заявлений до відшкодування розмір судових витрат є надмірним та завищеним, оскільки не відповідає як принципам матеріального (договірного) права, так і процесуального права. 

Крім того у названому Акті міститься посилання на та такий вид правової допомоги, як те, що дана справа носить надзвичайно важливий характер для Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" як у фінансовому, так і репутаційному значенні. За вказане товариство просить стягнути            17   919,96 грн.

Суд першої інстанції, враховуючи положення  ст. 129 ГПК України, обгрунтовано вказав, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, складність справи може бути обумовлена як суттю спору й характером спірних правовідносин (нестандартний спір, нетипові правовідносини), так і кількістю учасників, обсягом доказів, кількістю засідань. 

Суд зазначив, що лише кількість учасників чи засідань та значний обсяг документів і доказів не означає, що справа є складною. Даний спір є розрахунковим і не потребує спеціальних знань у галузі права.Тому у цій частині витрат відмовив за їх небогрунтованістю. 

В той же час, оцінивши характер спірних правовідносин, кількість учасників, обсяг доказів, кількість судових засідань, суд встановив, що розмір гонорару, визначений Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" та його адвокатом, в цілому є завищеним, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За встановлених обставин, суд першої інстанції зауважив, що предмет спору у цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому дійшов висновку, що правомірним та обґрунтованим розміром витрат на правничу допомогу є сума 27 750,00 грн. В іншій частині витрат, суд не вбачав підстав для стягнення.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, вважає його обґрунтованим та законним, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змі
Судові витрати.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до   ст. 129 ГПК України   та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на      скаржника.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заявив про стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, наданих у суді апеляційної інстанції в сумі 13 500,00 грн.
17.09.2021 через відділ документального забезпечення суду надійшло клопотання у якому позивач просив стягнути з відповідача  13 500,00 грн витрати на професійну правничу допомогу. 
Рзглянувши у судовому засіданні від 20.09.2021 заяву, колегія суддів дійшла висновку її задовольнити частково, враховуючи наступне.
За змістом    ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"    договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
       Разом із тим згідно       ст.       15 Господарського процесуального кодексу України       суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами;    особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3                ст. 2 зазначеного Кодексу                ).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1)                попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2)                визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3)       розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно       ст. 123 Господарського процесуального кодексу України    судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
                 Відповідно до       ст. 126 Господарського процесуального кодексу України       витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
                 Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно п.1 ч.ч. 4, 5    ст. 129 Господарського процесуального кодексу України       інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9       ст. 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4    ст. 126 Господарського процесуального кодексу України   суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6       ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної       палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, у справі    від 22.11.2019 року у справі  № 902/347/18, у додатковій постанові Великої палати Верховного Суду       у справі № 9901/350/18 від 12.09.2019 року.                
При цьому, суд враховує, що надані копії документів на підтвердження адвокатських послуг, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 18.06.2019 у справі №   922/3787/17. 
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі       статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" на підтвердження ним понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі  13   500,00 грн було надано наступні докази: договір № 05в-03/2020 від 11.03.2020 про надання професійної правничої допомоги та додаток №7-АГС-910/6326/21 від 15.09.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги            №05в-03/2020 від 11.03.2020, в якому погоджено вартість професійної правничої допомоги, акт здачі-приймання №7-АГС-910/6326/21 від 16.09.2021 на суму 13   500,00 грн, а також платіжне доручення № 3079 від 16.09.2021, а також рахунок на оплату. 

Відповідно до означеного акту здачі-приймання №7-АГС-910/6326/21 від 16.09.2021 на суму 13   500,00 грн виконавець надав, а замовник прийняв послуги, здійснені відповідно до договору, а саме:
1. Проведення зустрічі з клієнтом і консультації в рамках зустрічі щодо справи №910/6326/21 після ухвалення рішення у справі Господарським судом міста Києва, 1 год, вартість 2700,00 грн;
2. Ознайомлення із апеляційною скаргою та додатками до неї на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 у справі №910/6326/21, 0,5 год, вартість 1350, 00 грн;
3. Складення відзиву на апеляційну скаргу, 1 год, вартість 2700,00 грн;
4. Оформлення вказаного відзиву на апеляційну скаргу, 0,5 год, вартість 2700,00 грн;
5. Представництво клієнта в Північному апеляційному господарському суді (участь у судових засіданнях). Послуга надається пакетом до 3 разів, без обмежень у часі, вартість 5400,00 грн;
6. Ціна позову, складність справи, фінансовий стан сторін та значення справи для довірителя, вартість - не застосовувати. 
Всього сума 13   500,00 грн. 

Відповідно до квитанції, поштової накладної та опису вкладення від 16.09.2021 клопотання надіслано відповідачу. 

Колегія суддів зауважує, що відповідач не скористався передбаченим частиною 5   статті 126 ГПК України    правом на подання письмового мотивованого клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача.

Натомість присутній у судовому засіданні апеляційної інстанції від 20.09.2021 представник відповідача усно зазначив про неспівмірність заявленої позивачем до відшкодування суми судових витрат на професійну правову допомогу.

Щодо суті заяви суд зазначає наступне. 
Колегія суддів враховує, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4   ст. 126 ГПК України   можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях   ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у   ст. 43 Конституції України.
Така ж правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.
Дослідивши заяву позивача,   суд зазначає, що наданий акт прийому передачі виконаних робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Так, дослідивши перелік послуг вказаних у акті, суд зазначає, що обґрунтованими, доведеними та підтвердженими є послуги: складення відзиву на апеляційну скаргу, 1 год, вартість 2700,00 грн; представництво клієнта в Північному апеляційному господарському суді (участь у судових засіданнях). Послуга надається пакетом до 3 разів, без обмежень у часі, вартість 5400,00 грн. Ці послуги складають загальну суму -  8100,00 грн.

На думку суду такі послуги як: проведення зустрічі з клієнтом і консультації в рамках зустрічі щодо справи №910/6326/21 після ухвалення рішення у справі Господарським судом міста Києва, 1 год, вартість 2700,00 грн; ознайомлення із апеляційною скаргою та додатками до неї на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 у справі №910/6326/21, 0,5 год, вартість 1350,00 грн; оформлення вказаного відзиву на апеляційну скаргу, 0,5 год, вартість 2700,00 грн; поглинаються підготовкою відзиву на апеляційну скаргу. 

До того ж, зазначена у акті послуга як, «проведення зустрічі з клієнтом і консультації в рамках зустрічі щодо справи №910/6326/21 після ухвалення рішення у справі Господарським судом міста Києва», 1 год, вартість 2700,00 грн, за своєю суттю не вказує яка саме правова допомога надавалась позивачу стосовно поданої апеляційної скарги відповідачем. 

Отже, суд апеляційної інстанції оцінивши витрати позивача з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, відповідність цієї суми критеріям реальності і розумності, а також доведеності позивачем, у відповідності до вимог   статті 74 ГПК України, надання  позивачу адвокатом послуг на професійну правничу допомогу, участь адвоката в судових засіданнях, суд дійшов висновку про те, що доведеними та обґрунтованими є  витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі  8   100,00 грн. В іншій частині заяви слід відмовити.           
         Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:
1.      Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
2. Рішення  Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 у справі №910/6326/21 залишити без змін.
3. Заяву   представника    Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" про      стягнення  витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом апеляційної скарги задовольнити частково. 
Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вул. Кудрявська, буд. 26/28, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 30019775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" (вул. Л. Руденко, буд.6-А, м. Київ, 02140; ідентифікаційний код 32767776)  витрат на правову допомогу у розмірі      8   100,00 грн понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
В іншій частині заяви відмовити. 
4. Господарському суду міста Києва видати відповідний       наказ.
5. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови суду складено та підписано - 23.09.2021. 

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                Л.П. Зубець

                                                                                О.В. Попікова