ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 р. 	Справа № 520/16797/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 р. (ухвалене суддею Полях Н.А.) по справі № 520/16797/2020 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,        
ВСТАНОВИВ:
23.11.2020 р. ОСОБА_1 подав до суду позов до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 17.10.2019 р. по 27.02.2020 р.; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 17.10.2019 р. по 27.02.2020 р., в сумі 126310,10 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 р. позов задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 17.10.2019 р. по 27.02.2020 р.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 17.10.2019 р. по 27.02.2020 р., в сумі 126310,10 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої  інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення   Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні  позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, також вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду.
Позивач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги  підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , починаючи з 01.08.1994 р. по 17.10.2019 р. проходив військову службу у Збройних силах України, що підтверджується витягом із послужного списку особової справи № К-414 та довідкою № 5946, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 від 19.12.2019 р. 
07.05.2015 р. позивач отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .
Згідно із наказом № 522 Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 15.10.2019 р. ОСОБА_1 звільнений у запас за підпунктом "а", відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", що підтверджується витягом з наказу про звільнення № 198 від 17.10.2019 р.
Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 № 148/9/18/894 від 06.12.2019 р. позивачу відмовлено у виплаті грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки із посиланням на дію особливого періоду та відсутністю права на додаткову відпустку у зазначений період на підставі ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 
Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки з позивачем.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 р. по справі № 520/14160/19 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 07.05.2015 р. по 17.10.2019 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 17.10.2019 р.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 07.05.2015 р. по 17.10.2019 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 17.10.2019 р.
Вказане рішення суду виконано 27.02.2020 р., що підтверджується Довідкою АТ КБ "ПриватБанка" від 17.11.2020 р., проте відповідачем ненараховано та невиплачено позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення зі служби грошової компенсації за невикористані дні  додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік.
Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України, передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч. 2 ст. 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.
Водночас ч. 1  ст. 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. № 4-рп/2012 у  справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України, у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього Кодексу.
Проте слід мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 3, 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.
Встановлений у ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.
Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.
Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою ч. 5 ст. 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах ч. 1 ст. 233 КЗпП України.
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією викладеної Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2021 р. по справі № 240/532/20.
При цьому, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування ч. 1 ст. 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30.01.2019 р. (справа №806/2164/16), від 11.02.2020 р. (справа №420/2934/19), від 13.03.2019 р. (справа №813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування ч. 5 ст. 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 р. (справа №815/2681/17) та від 22.01.2020 р. (справа №620/1982/19).
Як вбачається з матеріалів справи, виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік фактично виплачено позивачу 27.02.2020 р.
Тобто, позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права 27.02.2020 р.
Як підтверджується штампом на поштовому конверті, адміністративний позов позивач направив засобами поштового зв`язку 23.11.2020 р., тобто майже через десять місяців після виплати йому компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Враховуючи вишевикладене, звертаючись із позовом, позивач пропустив місячний строк звернення до суду.
Строк звернення до адміністративного суду - це встановлений законом проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і за захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строки адміністративного судочинства спрямовані саме на якнайшвидше здійснення такого захисту шляхом суворого їх дотримання судом та особами, які беруть участь у справі.
Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Таким чином, судом апеляційної інстанції не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, як це передбачено нормами адміністративного судочинства.
Пунктом 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.
Отже, строки на звернення до суду не є абсолютними і можуть бути обмеженими Законом, а причини з якими особа пов`язує поважність причин пропуску на звернення до суду повинні бути об`єктивними, непереборними та обґрунтованими належними доказами.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 позов подав після закінчення строку, встановленого в даній категорії справ  Кодексом адміністративного судочинства України.
Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 04.06.2021 по справі № 240/5442/20.
Із врахуванням вищевикладеного та вимог ст. 319 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 р.  підлягає скасуванню з прийняттям постанови про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.
Керуючись ст.ст.  308,  311,  315,  319,  321,  322,  325,  328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 р. по справі № 520/16797/2020  - скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Я.В. П`янова    О.А. Спаскін