Справа № 158/1981/20 	Головуючий у 1 інстанції: Сіліч Ю. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/892/21  Категорія: 48 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 червня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,  
секретар судового засідання – Вакіна Д.О., 
з участю представника позивача – ОСОБА_1 ,
відповідача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_5 , до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 , поданою від його імені представником ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 березня 2021 року та додаткове рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2021 року,

                                         В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, який, уточнивши (а.с.72), мотивує тим, що 24 квітня 2020 року, рухаючись автомобілем марки «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 по об`їзній автодорозі М-19, яка сполучає м. Луцьк та м. Ковель, о 14 год. 45 хв. при в`їзді в с. Прилуцьке Ківерцівського району зі сторони с. Липини Луцького району потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, оскільки на дорогу раптово вибіг належний відповідачці кінь із підводою, зіткнення з яким уникнути не вдалося, у результаті чого пошкоджено автомобіль.
Згідно висновку експертного дослідження вартість матеріального збитку становить 71992 грн. 77 коп., вартість відновлювального ремонту становить 152375 грн. 06 коп.
Зазначеною подією йому завдано і моральну шкоду, яка виразилася у порушенні звичного укладу життя, неможливості користуватися автомобілем, душевному хвилюванні із-за відсутності майнової змоги самостійно відновити автомобіль, із-за тривалого перебування без руху якого прийдуть у несправність й інші деталі та його складові.
Ураховуючи наведене, просив стягнути з відповідачки на його користь 71992 грн. 77 коп. – вартість матеріального збитку, 152375 грн. 06 коп. – вартість відновлювального ремонту, 8000 грн. моральної шкоди та відшкодувати судові витрати.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 березня 2021 року в позові відмовлено.
Додатковим рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2021 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 9000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 від імені позивача ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 від імені відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.
Відповідачка та її представник апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення та додаткове рішення суду скасувати  з таких підстав.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що шкоду позивачу завдано не з вини відповідачки; матеріали справи не містять доказів щодо ринкової вартості автомобіля на момент та після ДТП, що унеможливлює визначити вірно розмір відшкодування майнової шкоди у порядку ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».  
Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Зобов`язання про відшкодування шкоди – це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом – шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від
27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідачку покладено обов`язок доведення відсутності її вини у завданні шкоди, а позивач повинен доводити лише наявність шкоди та її розмір.
Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.
Таким законом є, зокрема Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження», у статті 9 якого визначено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов`язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб.
Згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 281/618/15-ц.
Отже вказаними нормами законодавства передбачено, що особа, яка утримує тварину повинна відшкодовувати в повному обсязі завдану її твариною шкоду іншій особі або її майну.
Разом з тим, суд першої інстанції на вказані норми законодавства уваги не звернув та дійшов помилкового висновку стосовно того, що відповідачка не повинна нести відповідальності за шкоду, завдану позивачу.
В суді апеляційної інстанції відповідачка пояснила, що саме вона являється головою господарства, у якому зареєстровано коня, який завдав пошкодження автомобілю позивача. Цей кінь придбаний ще за спільного життя із чоловіком, який помер.
Наведена обставина стверджує, що саме відповідачка являється власником тварини та відповідальна за належне утримання коня.
Також судом встановлено, що відповідачка не перевірила, чи належним чином сусід, привівши коня, його припнув, а також не спростувала тієї обставини, що нею не вжито заходів відчепити підводу, сплутати коневі ноги для того, щоб той не міг швидко пересуватися, у результаті чого кінь відірвався і раптово вибіг на проїзну частину автодороги та через це сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої автомобіль, яким керував позивач отримав механічні пошкодження, тобто позивачу було завдано майнову і моральну шкоду.
Таким чином, відповідачка, як особа, яка утримує домашню тварину, не вжила всіх належних заходів для того, щоб забезпечити безпеку дорожнього руху транспортних засобів на дорозі, чим допустила порушення прав і законних інтересів позивача.
З огляду на вищезазначені положення законодавства, а також беззаперечний факт спричинення конем шкоди автомобілю позивача, через відсутність належного контролю з боку ОСОБА_2 , як його власника та особи, яка зобов`язана здійснювати такий контроль, апеляційний суд доходить висновку про наявність у ОСОБА_4 права на відшкодування шкоди, завданої конем, який утримується відповідачкою.
Згідно висновку експертного дослідження №78 від 28.07.2020 вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу складає 71992,77 грн., вартість відновлювального ремонту складає 152375,06 грн. (а.с.10-21).
Зазначений висновок експертного дослідження суд визнає належним доказом з тих підстав, що він стороною відповідача жодним чином не спростований і у ньому містяться конкретні, чіткі дані щодо предмета доказування в частині, що стосується визначення вартості майнової шкоди, завданої позивачу у результаті пошкодження автомобіля.
З урахуванням вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, а також принципу пропорційності (ст.11 ЦПК України) апеляційний суд доходить висновку про необхідність стягнення із відповідачки на користь позивача 71992,77 грн. майнового збитку, завданого транспортному засобу та 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування судових рішень і ухвалення нового судового рішення.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами здійснюється пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Майнова шкода позивачу підлягає задоволенню у розмірі 71992,77 грн., що становить 32,08% від заявлених вимог, а моральна шкода підлягає задоволенню у розмірі 2000 грн., що становить 25% від заявлених вимог.
З урахуванням наведеного, із відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 929,97 грн., з яких 719,77 грн. (32,08%) за майнову шкоду і 210,20 грн. (25%) за моральну шкоду; 325,68 грн. (32,08%) за експертне дослідження; судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1394,96 грн., з яких 1079,66 грн. (32,08%) за майнову шкоду і 315,30 грн. (25%) за моральну шкоду.
Із позивача на користь відповідачки підлягають стягненню понесені витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 6120 грн. (68%) пропорційно задоволених вимог.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
                                П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 , подану від його імені представником ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 березня 2021 року та додаткове рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 71992 (сімдесят одну тисячу дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 77 коп. майнової шкоди та 2000 (дві тисячі) грн. моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1255 (одну тисячу двісті п`ятдесят п`ять) грн. 65 коп. понесених судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 6120 (шість тисяч сто двадцять) грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1394 (одну тисячу триста дев`яносто чотири) грн. 96 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий – суддя

Судді