У Х В А Л А  
15 липня 2021 року
м. Київ
справа № 760/7819/20
провадження № 61-10191ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Самойлову Оксану Юріївну, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року та  постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
В С Т А Н О В И В :
У 2020 році ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля марки «ЗАЗ», модель 110557, 2007 року виготовлення, у розмірі 22 393,20 грн та половини вартості автомобіля марки «BMW», модель 745I, 2002 року виготовлення - 122 126,48 грн.
Позов обгрунтований тим, 08 грудня 2015 року між сторонами зареєстровано шлюб. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.
У шлюбі сторони набули (придбали) спільне майно, а саме: автомобілі марки «ЗАЗ», модель 110557, 2007 року виготовлення; марки «BMW», модель 745I, 2002 року виготовлення.
Ці автомобілі придбані за час шлюбу та є спільним майном подружжя, після розлучення питання щодо сумісного володіння та користування сторони не вирішили. Після розірвання шлюбу відповідач володів і користувався спільним сумісним майном, яке продав у 2019 році.
07 квітня 2019 року відповідач продав ОСОБА_3 автомобіль марки «BMW» за 40 000,00 грн.
23 квітня 2019 року ОСОБА_2 продав ТОВ «ТІЗ-24» автомобіль марки «ЗАЗ» за 5 000,00 грн.
Відповідач не попередив позивача про продаж автомобілів, згоди на їх відчуження від неї не отримав.
Виділ частки із майна, що перебуває у спільній сумісній власності сторін, є неможливим, отже, іншого способу поділу спірного майна не має, окрім як компенсувати їй гроші за продаж зазначених раніше автомобілів, немає.
Вважає, що вартість частки позивача у спільному сумісному майні, що було продано відповідачем, має бути компенсовано з урахуванням середньої ринкової вартості автомобілів.
Просила стягнути середню ринкову вартість автомобіля марки «BMW» станом на 25 березня 2020 року - 244 252,95 грн, 1/2 частина його вартості становить 122 126,48 грн, середня ринкова вартість автомобіля марки «ЗАЗ», станом на 25 березня 2020 року, становить 44 786,40 грн, 1/2 частина його вартості - 22 393,20 грн.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року,відмовлено в позові.
Відмовивши в позові, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач придбав спірні автомобілі, право власності на які було зареєстровано на його ім`я, за час зареєстрованого шлюбу, однак на час придбання та реєстрації спірного майна сторони певний період часу шлюбних відносин не підтримували та спільного господарства не вели.
У червні 2021 року ОСОБА_1 , через адвоката Самойлову О. Ю., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270,00 грн.
Предметом спору у зазначеній справі є поділ майна подружжя. 
Ціна позову у цій справі становить 144 519,68 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн*100=227 000,00 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що подана ним касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Проте, заявник не обгрунтував фундаментальне значення справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані заявником рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2020 року та постанова Черкаської апеляційного суду від 06 квітня 2021 року ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану через адвоката Самойлову Оксану Юріївну, на рішення на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року та  постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              А. С. Олійник
С. О. Погрібний
В. В. Яремко