РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/9291/20
Провадження № 22-ц/4815/925/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,
секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 квітня 2021 року, ухвалене в складі судді Ковалика Ю.А., повний текст якого складено 12 квітня 2021 року у справі № 569/9291/20,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні, вільному спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі у вихованні дітей.
Позовні вимоги мотивовані тим, сторони з 08 серпня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27.01.2020. За час перебування у шлюбі у сторін народиласяся донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з матір`ю. Після розірвання шлюбу відповідачка повністю унеможливила спілкування з дітьми, в тому числі по телефону та свідомо ігнорує його численні прохання забрати дітей на вихідні. 
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27 листопада 2020 року просить зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні і вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 та сином ОСОБА_4 . Визначити наступні способи його участі у вихованні дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4 : побачення з дітьми кожну першу та третю суботу і неділю щомісяця з 10.00 год. суботи до 17.00 год. неділі за місцем його фактичного проживання, без обмеження місця прогулянок та відпочинку, з можливістю відвідування родичів, в тому числі до бабусі та дідуся по лінії позивача; побачення з дітьми кожну другу та четверту неділю щомісяця з 10.00 год. до 13.00год. за місцем його фактичного проживання, без обмеження місця прогулянок та відпочинку; побачення з дітьми щосереди з 17.00 год. до 20.00 год. за місцем його фактичного проживання, без обмеження місця прогулянок та відпочинку; побачення з дітьми кожен день їх народження щороку, з 12.00 год. до 16.00 год.; періодичне спілкування з дітьми іншими засобами зв`язку (за допомогою телефону, інтернет мережі, тощо); перебування з дітьми в літній і зимовий період не менше 15 діб для їх відпочинку та оздоровлення на території України та за її межами у встановленому законом порядку.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні, вільному спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі у вихованні дітей задоволено частково.
Визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановввши йому побачення з ними щопонеділка та щоп`ятниці з 16.00 год. до 18.00 год. та у першу, третю неділю місяця з 10.00 год. до 13.00 год. за місцем проживанням батька, без обмеження місця прогулянок та відпочинку, з можливістю відвідування родичів, в тому числі бабусі та дідуся по лінії батька; перебування з дітьми в літній та зимовий період не менше п`ятнадцять діб на рік для їх відпочинку та оздоровлення та території України та за її межами у встановленому законом порядку; побачення з дітьми у день їх народження з 12.00 год. до 14.00 год.; періодичне спілкування з дітьми засобами телефонного, електронного та інших засобів зв`язку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволені позовних вимог відмовити.
Стверджує, що суд не взяв за основу свого рішення висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області від 26.11.2020 року за № 08-1294, яким визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми щопонеділка та щоп`ятниці з 16.00 год. до 18.00 год. та у першу, третю неділю місяця з 10.00 год. до 13.00 год.
Окрім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визначення способу участі батька у вихованні дітей та не беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, поза увагою суду залишилося те, що внаслідок встановлення саме такого порядку участі батька у вихованні дітей не враховано якнайкращі інтереси дітей, зокрема спокій, стабільність та стійке середовище.
Суд не надав оцінки доводам про те, що обраний позивачем спосіб участі у вихованні малолітніх дітей, звільняє батька від обов`язку участі у вихованні дитини у будні дні, участі у сприянні належного навчання доньки, порушує нормальний розпорядок життя дитини, оскільки години побачень співпадають із годинами занять в музичній школі.
Суд першої інстанції не з`ясував режим робити батька, можливість забезпечення перебування дітей протягом тривалого часу за місцем його проживання (перебування), та своєчасне відвідування дитиною школи у такому випадку.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи останньої просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення відповідає.
08 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27.01.2020 у справі №569/8281/19.
Сторони є батьками  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На даний час малолітні діти проживають разом з матір`ю. Спір щодо визначення місця проживання дітей відсутній.
Згідно висновку виконкому Рівненської міської ради від 26 листопада 2020 року щодо способу участі батька у вихованні дітей, прийнято рішення визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши йому побачення з ними щопонеділка та щоп`ятниці з 16.00 год. до 18.00 год. та у першу, третю неділю місяця з 10.00 год. до 13.00 год.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі статтями 150, 153, 155 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання батьками.
У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено з наявних в матеріалах справи і досліджених судом доказів, сторони в добровільному порядку досягти згоди щодо участі батька в спілкуванні і вихованні дітей не можуть.
Об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати і запроваджувати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності.
Суд першої інстанції, встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дітей та виходячи їх інтересів, врахувавши висновок виконкому Рівненської міської ради від 26 листопада 2020 року і вимоги статей 157, 158 СК України, дійшов до правильного висновку про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді побачень: щопонеділка та щоп`ятниці з 16.00 год. до 18.00 год. та у першу, третю неділю місяця з 10.00 год. до 13.00 год. за місцем проживанням батька, без обмеження місця прогулянок та відпочинку, з можливістю відвідування родичів, в тому числі бабусі та дідуся по лінії батька; перебування з дітьми в літній та зимовий період не менше п`ятнадцять діб на рік для їх відпочинку та оздоровлення та території України та за її межами у встановленому законом порядку; побачення з дітьми у день їх народження з 12.00 год. до 14.00 год.; періодичне спілкування з дітьми засобами телефонного, електронного та інших засобів зв`язку.
При цьому, місцевим судом правильно враховано особливості та вік дітей.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що обраний спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дітей, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі їх виховання.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано якнайкращі інтереси дитини та висновок органу опіки та піклування є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, в судовому рішенні чітко вказано, що суд визначає спосіб участі батька у вихованні малолітніх дітей згідно вказаного висновку.
Крім того, з урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі батька у вихованні дітей, що буде відповідати їх інтересам.
Оскільки доводи апеляційної скарги, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу, що відповідає положенням статті 6 Конвенції, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на відповідача.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 вересня 2021 року.

Головуючий :                                                         Гордійчук С.О.

Судді :                                                                        Боймиструк С.В.

                                                                               Шимків С.С.