Ухвала
02 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 725/8/21
провадження № 61-12138ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2021 року у складі судді Чебан В. М. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 червня 2021 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Лисака І. Н., у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Банк Форвард» (далі - АТ «Банк Форвард») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», та ОСОБА_1 укладений договір про надання та використання платіжної картки № 106820179 (далі - кредитний договір), згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок№ НОМЕР_1 . 
 
03 жовтня 2018 року та 05 жовтня 2020 року позивач направляв відповідачці заключний рахунок-виписку з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 063,19 грн, що утворилася унаслідок порушення нею взятих на себе зобов`язань, однак вказана заборгованість погашена нею не була. 
 
Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з  ОСОБА_1 41 474,50 грн, з яких: заборгованість за договором - 39 063,19 грн, три проценти річних - 2 411,21 грн.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 17 червня 2021 року, позов АТ «Банк Форвард»задоволено. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» 41 645,63 грн, з яких: заборгованість за договором - 39 063,19 грн, три проценти річних - 2 411,21 грн.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати рішення Шевченківського районного суду 
м. Чернівці від 23 квітня 2021 року і постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 червня 2021 року, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Банк Форвард» відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для заявника.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у даній справі становить 41 474,40 грн, яка станом на 01 січня 
2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00*100=227 000,00). 
 
Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для заявника 
 
Посилання заявника на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими. Посилаючись на наявність зазначених обставин, заявник не навела переконливих доводів про те, в чому полягає фундаментальне значення розгляду справи для формування єдиної правозастосовної практики. Наведені як приклад неоднакового застосування норм права у подібних правовідносинах постанови: Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 202/26885/13-ц (провадження 
№ 14-491цс18) та Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 
№ 641/12249/13-ц (провадження № 61-10016св18), ухвалені з урахуванням інших встановлених судами фактичних обставин справи, оскільки у вказаних справах суди не формулювали правового висновку щодо застосування положень статті 264 ЦК України. 
 
Натомість у даній справі, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що перебіг позовної давності за вимогами АТ «Банк Форвард» не сплив саме у зв`язку з її перериванням унаслідок вчинення ОСОБА_1 дії, що свідчить про визнання нею свого боргу (погашення заборгованості за кредитним договором у період з 04 січня 2018 року по 05 лютого 2018 року). Такий висновок судів щодо застосування норми статті 264 ЦК України узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19).
 
Щодо доводів заявника про те, що справа має для неї виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навела переконливих доводів та не надала відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для неї виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не обґрунтувала наявність виключних обставин, які за положеннями ЦПК України могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
 
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 
07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, відсутні підстави вважати, що розгляд справи має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для заявника у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 червня 
2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:        	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак