РІШЕННЯ
Іменем України

12 липня 2021 року 
Київ
справа №9901/120/21
адміністративне провадження №П/9901/120/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
головуючого судді - Губської О.А.,  
суддів: Калашнікової О.В., Мацедонської В.Е., Радишевської О.Р., Шевцової Н.В.,
за участю:
секретаря судового засідання: Лісник Т.В.,
представника позивача - Іщенко Ю.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження 
адміністративну справу за позовом 
ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання бездіяльності протиправною, 
УСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог та предмет спору
26 квітня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з вказаною позовною заявою, у якій просить:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не завершення кваліфікаційного оцінювання стосовно неї та не вирішення питання про набрання чинності рішення відповідача від 22.05.2019 №   281/ко-19 про відповідність судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 займаній посаді;
визнати успішно завершеним кваліфікаційне оцінювання судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , стосовно якої прийнято рішення відповідачем від 22.05.2019 №   281/ко-19 про відповідність займаній посаді;
визнати рішення відповідача від 22.05.2019 №       281/ко-19 стосовно судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1    таким, що набрало чинності 13.12.2019 - дня набрання чинності судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №       640/18553/19, яким скасований висновок Громадської ради доброчесності від 17.05.2019 про невідповідність судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
Стислий виклад позицій учасників справи
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що Громадською радою доброчесності 20 травня 2019 року надано Комісії Висновок про невідповідність судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджений 17 травня 2019 року. 
За результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність нею займаній посаді 22 травня 2019 року Комісією ухвалено рішення №281/ко-19 про відповідність займаній посаді судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 (кількість балів 803,4). 
Згідно із змістом цього рішення воно набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту ВККСУ. 
Ця обставина також підтверджується засвідчувальним написом на завіреній копії рішення ВККСУ від 22.05.2019р. 
Не погоджуючись із існуванням висновку ГДР, суддя ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до ГРД, третя особа - ВККС України про визнання протиправним та скасування Висновку про невідповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики від 17.05.2019р.; також просила суд зобов'язати ГРД вилучити Висновок від 17 травня 2019 р. про невідповідність судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики та висновок від 11 липня 2019р. про невідповідність судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
06 листопада 2019 по справі № 640/18553/19 Окружним адміністративним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, визнано протиправним та скасовано висновок Громадської ради доброчесності від 17 травня 2019 року про невідповідність судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики. 
Це рішення Громадською радою доброчесності не оскаржувалося і 13 грудня 2021 набрало законної сили.
Позивач зазначає, що у разі ухвалення рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за наявності висновку ухвалюється протокольне рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання щодо підтримки зазначеного рішення відповідно до вимог абз. 2 ч. 1 ст. 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня ухвалення цього рішення у разі, якщо воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Негативний Висновок ГРД від 17.05.2019 щодо судді ОСОБА_1 скасований у судовому порядку. 
ВККС України була третьою особою у вищевказаній справі, що свідчить про її обізнаність про оскарження позивачем висновку ГРД щодо неї.
Позивач вважає, що після постановлення Окружним адміністративним судом м. Києва рішення від 06.11.2019 по справі № 640/18553/19 відпала підстава для призначення засідання Комісії на підставі пп. 4.10.8. п. 4.10 розділу IV Регламенту ВККС України.
Таким чином, позивач наголошує, що після скасування висновку ГРД у судовому порядку для неї настали легітимні очікування щодо розгляду на пленарному засіданні ВККС України питання про набрання чинності рішення Комісії № 281/ко-19 від 22.05.2019 про відповідність ОСОБА_1 займаній посаді.
16 березня 2021 на адресу ВККС України адвокатом Іщенко Ю.А., як представником судді ОСОБА_1., враховуючи судову практику Верховного Суду (рішення від 07 грудня 2020 по справі № 9901/577/19, яке набрало законної сили 06.01.2021р.) та відсутність підстав для застосування положення п.п. 4.10.8. п. 4.10 розділу IV Регламенту ВККС України, подано звернення з проханням визнати рішення ВККС України № 281/ко-19 від 22.05.2019 щодо судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 таким, що набрало чинності з 13 грудня 2019 року - дня набрання чинності судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі № 640/18553/19, яким скасований висновок ГРД від 17.05.2019 про невідповідність судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
ВККС України надала позивачу відповідь від 24.03.2021, яку надіслала без завірення електронним цифровим підписом на її електронну пошту, про те, що станом на 11 березня 2021 нового складу Комісії не сформовано, водночас Комісія як державний орган та юридична особа продовжує свою роботу. Також, у цій відповіді зазначено, що ухвалення Комісією рішень про відповідність або невідповідність займаній посаді судді, підтримку рішень Комісії у складі колегії про відповідність судді займаній посаді або про невідповідність судді займаній посаді та інших, які можуть бути ухвалені Комісією відповідно до Закону, буде можливим після формування нового складу Комісії.
Позивач акцентує увагу, що станом на сьогодні через обставини, які не залежать від її волі та дій пленарне засідання ВККС України не проведене, а рішення Комісії № 281/ко-19 від 22.05.2019 не набрало чинності.
Виходячи з вищевикладених обставин позивач вважає, що для неї настали негативні наслідки, які проявились у втручанні в її приватне життя через незавершення процедури кваліфікаційного оцінювання на визначених, передбачуваних умовах. Будучи професійною суддею, та не маючи права займатися іншими видами діяльності, для неї факт проходження кваліфікаційного оцінювання має визначальне значення для подальшої професійної діяльності. 
Втім, склалась ситуація, за якої відповідно до рішення ВККС України від 22.05.2019 позивач, на її думку, є такою, що пройшла кваліфікаційне оцінювання та визнана такою, що відповідає займаній посаді, проте це рішення до теперішнього часу не набрало законної сили саме через не проведення пленарного засідання Комісії відповідно до пп. 4.10.8. п. 4.10 розділу IV Регламенту ВККС України. 
При цьому новий склад ВККС України не сформований, через що питання набрання чинності рішення колегії Комісії залишатиметься для ОСОБА_1 невирішеним протягом невизначеного часу.
Такий стан невизначеності, на переконання позивача, порушує її права і законні інтереси, оскільки вона не повинна зазнавати негативних наслідків через нездатність держави вчасно, законно, провести професійне оцінювання щодо особи, що є суддею, і яка визнана компетентним органом - Вищою кваліфікаційною комісією суддів України - такою, що відповідає займаній посаді.
Відповідач не реалізував своє право на надання письмового відзиву.
Клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2021 року відкрито провадження в цій адміністративній справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 
Судове засідання призначено на 14 червня 2021 року об 11:00 годині.
02 червня 2021 року на адресу Верховного Суду надійшло клопотання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про відкладення розгляду справи у зв?язку з неможливістю забезпечення явки повноважного представника.
У призначений час 14 червня 2021 року позивач та її представник, представник Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в судове засідання не з?явилися. Розгляд справи відкладено на 11:00 годину 12 липня 2021 року.
12          липня 2021 року позивач у судове засідання не з?явилась.
Також до суду не з?явився представник Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
З урахуванням положень статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, думки представника позивача, Суд визнав можливим здійснювати розгляд справи за відсутності вказаних осіб.
Представник позивача у судовому засіданні підтримала вимоги позову з підстав, викладених у позовній заяві. 
Встановлені у справі обставини та зміст спірних правовідносин
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, Суд встановив наступні фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.
Рішенням Київської міської ради народних депутатів II сесії XXI скликання від 27.11.1990 року № 12 «Про обрання народних суддів районних народних судів м. Києва», ОСОБА_1 обрано народним суддею Залізничного районного народного суду м. Києва.
Постановою Верховної Ради України від 14.12.2000 № 2149-ІІІ суддю Залізничного районного суду міста Києва ОСОБА_1 обрано суддею України безстроково.
Указом Президента України від 23 жовтня 2001 року № 1004/2001 постановлено перевести на роботу на посаду судді новоутвореного Солом`янського районного суду міста Києва суддю Залізничного районного суду міста Києва ОСОБА_1 .
Рішенням Вищої Ради Юстиції від 25 вересня 2012 року № 1088/15-12 вирішено призначити ОСОБА_1 на посаду заступника голови Солом`янського районного суду міста Києва строком на п`ять років, з 25 вересня 2012 року по 24 вересня 2017 року включно.
З 14 квітня 2014 року і станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 займає посаду голови Солом`янського районного суду міста Києва.
Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія, ВККСУ) від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема і позивача.
12 квітня 2018 року рішенням Комісії № 82/зп-18 затверджено результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит». За результатами цього етапу позивача допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
12 вересня 2018 року з позивачем розпочато співбесіду, однак оголошено перерву для додаткового дослідження матеріалів суддівського досьє та надання додаткової інформації стосовно кількості розглянутих нею справ.
20 травня 2019 року Громадською радою доброчесності до Комісії надано Висновок, затверджений 17 травня 2019 року, про невідповідність судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики. 
22 травня 2019 року співбесіду з ОСОБА_1 проведено з початку, оскільки відбулася заміна складу колегії.
За результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність позивача займаній посаді 22 травня 2019 року Комісією ухвалено рішення №281/ко-19 про відповідність займаній посаді судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 (кількість балів 803,4). 
При цьому зазначено, що рішення набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту ВККСУ. 
Не погоджуючись з існуванням Висновку ГДР, суддя ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до ГРД, третя особа - ВККСУ про визнання протиправним та скасування Висновку про невідповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики від 17.05.2019; також просила зобов`язати ГРД вилучити Висновок від 17 травня 2019 про невідповідність судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики та Висновок від 11 липня 2019 про невідповідність судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
06 листопада 2019 у справі № 640/18553/19 Окружний адміністративний суд м. Києва ухвалив рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково, визнав протиправним та скасував Висновок Громадської ради доброчесності від 17 травня 2019 року про невідповідність судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики. Це рішення Громадською радою доброчесності не оскаржувалося і 13 грудня 2019 набрало законної сили.
Позивач вважає, що після постановлення Окружним адміністративним судом м. Києва рішення від 06.11.2019 по справі № 640/18553/19, відпала підстава для призначення засідання Комісії на підставі пп. 4.10.8. п. 4.10 розділу IV Регламенту ВККС України.
Також, на її думку, після скасування висновку ГРД у судовому порядку, для неї наступили легітимні очікування щодо розгляду на пленарному засіданні ВККС України питання про набрання чинності рішення Комісії № 281/ко-19 від 22.05.2019 про відповідність її займаній посаді.
16 березня 2021 на адресу ВККС України адвокатом Іщенко Ю.А., як представником судді ОСОБА_1., враховуючи судову практику Верховного Суду (рішення від 07 грудня 2020 р. по справі № 9901/577/19, яке набрало законної сили 06.01.2021) та відсутність підстав для застосування положення п.п. 4.10.8. п. 4.10 розділу IV Регламенту ВККС України, подано звернення з проханням визнати рішення ВККС України № 281/ко-19 від 22.05.2019 щодо судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 таким, що набрало чинності з 13 грудня 2019 року - з дня набрання чинності судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі № 640/18553/19, яким скасований висновок ГРД від 17.05.2019 про невідповідність судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
На це звернення ВККС України листом від 24.03.2021, який надісланий без завірення електронним цифровим підписом на її електронну пошту, повідомила, що станом на 11 березня 2021 нового складу Комісії не сформовано, водночас Комісія як державний орган та юридична особа продовжує свою роботу. Також, зазначила, що ухвалення Комісією рішень про відповідність або невідповідність займаній посаді судді, підтримку рішень Комісії у складі колегії про відповідність судді займаній посаді або про невідповідність судді займаній посаді та інших, які можуть бути ухвалені Комісією відповідно до Закону, буде можливим після формування нового складу Комісії .
Виходячи з викладених обставин позивач вважає, що для неї настали негативні наслідки, які проявились у втручанні в її приватне життя через незавершеність процедури кваліфікаційного оцінювання на визначених, передбачуваних умовах.
В силу незалежних від судді ОСОБА_1 обставин вона продовжує вважатися такою, що не пройшла кваліфікаційне оцінювання судді. Будучи професійною суддею та не маючи права займатися іншими видами діяльності, для неї факт проходження кваліфікаційного оцінювання має визначальне значення для подальшої професійної діяльності.
Враховуючи те, що Комісія як державний орган та юридична особа продовжує свою роботу та не перебуває ні в стані ліквідації, ні в стані реорганізації позивач вважає, що відповідач зобов`язаний визнати рішення ВККС України № 281/ко-19 від 22.05.2019 щодо неї таким, що набрало чинності з 13 грудня 2019 року - з дня набрання чинності судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі № 640/18553/19.
Оскільки щодо неї не завершено кваліфікаційне оцінювання та не вирішено питання про набрання чинності рішенням ВККС України № 281/ко-19 від 22.05.2019 про відповідність судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 займаній посаді позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує її права, звернулася з цим позовом до суду.
Релевантні джерела права й акти їх застосування
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначено статтею 266 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з частиною другою вказаної статті, такі адміністративні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.    
Частина четверта зазначеної правової норми закріплює повноваження Верховного Суду за наслідками розгляду таких адміністративних справ.
Статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження
Відповідно до цієї процесуальної норми, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання.
Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. 
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З набранням чинності 30 вересня 2016 року Законом України від 2 червня 2016 року № 1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VІІІ) та Законом України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ) в Україні розпочалася судова реформа, яка передбачає, серед іншого, й підвищення вимог та професійних стандартів для суддівського корпусу.
Частинами першою та третьою статті 92 Закону № 1402-VІІІ визначено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України. Порядок роботи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначається цим Законом.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 93 Закону № 1402-VІІІ, Вища кваліфікаційна комісія суддів України проводить кваліфікаційне оцінювання.
У параграфі 42 Рекомендації СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів зазначено, що з метою сприяння ефективному здійсненню правосуддя та постійному підвищенню його якості, відповідно до параграфа 58, держави-члени мають впроваджувати систему оцінювання суддів органами судової влади. Згідно з параграфом 58 зазначеної Рекомендації, має бути передбачений дозвіл суддям висловлювати погляди щодо власної діяльності та її оцінювання, а також оскаржувати оцінювання в незалежному органі влади або суді.
Підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України встановлено, що з дня набрання чинності Законом № 1401-VІІІ відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п?ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності цим Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом.
Відповідно до мети, з якою прийнято Закон № 1402-VIII, кваліфікаційне оцінювання проводиться щодо усіх суддів, які призначені або обрані без конкурсу. 
Частиною першою статті 83 цього Закону передбачено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Зазначена норма не містить будь-яких виключень щодо тієї чи іншої категорії суддів.
Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п?ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Відповідно до положень частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то ВККС може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.
Згідно з пунктом 4.8 Порядку формування і ведення досьє кандидата на посаду судді та пунктом 4.20 Порядку формування і ведення суддівського досьє, затверджених рішенням ВККС від 15 листопада 2016 року № 150/зп-16, висновок ГРД включається до відповідного досьє без проведення жодної перевірки, а тому як складова частина досьє відповідно до положень пункту 16 частини четвертої, пункту 4 частини п`ятої, частини дев`ятої статті 85 Закону № 1402-VІІІ підлягає обов`язковому дослідженню, тобто розгляду, відповідачем разом з іншими документами, які містяться в досьє кандидата на посаду судді (суддівському досьє).
29 грудня 2017 року ВККС прийняла рішення № 140/зп-17, яким внесла зміни до Регламенту. Цим рішенням Регламент, зокрема, доповнено пунктом 4.10 розділу ІV під назвою «Порядок розгляду Комісією інформації щодо судді (кандидата на посаду судді), висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, наданих Громадською радою доброчесності».
Підпунктом 4.10.1 пункту 4.10 розділу ІV Регламенту встановлено, що інформація щодо судді (кандидата на посаду судді) (далі - інформація) або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності (далі - висновок) надається до Комісії Громадською радою доброчесності не пізніше ніж за 10 днів до визначеної Комісією дати засідання з проведення співбесіди стосовно такого судді (кандидата на посаду судді) (далі - співбесіда).
Інформація або висновок подаються до Комісії у паперовій або електронній формі безпосередньо чи за допомогою засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію подання документів.
Приймання Комісією інформації або висновку завершується о 18 год. 00 хв. (о 24 год. 00 хв. у разі направлення електронною поштою) дня, який передує першому з 10 днів до визначеної Комісією дати проведення співбесіди.
Інформація або висновок вважаються поданими, якщо отримані Комісією у строк, визначений абзацом третім цього пункту.
У разі недотримання Громадською радою доброчесності строку, визначеного абзацом третім цього пункту, питання щодо розгляду матеріалів, вирішується Комісією у складі колегії під час проведення засідання, про що ухвалюється протокольне рішення.
Висновок, що надійшов після початку засідання з проведення співбесіди, Комісією не розглядається.
Відповідно до підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу ІV Регламенту за результатами співбесіди Комісія у складі колегії ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
У разі ухвалення рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за наявності висновку ухвалюється протокольне рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання щодо підтримки зазначеного рішення відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 88 Закону.
Рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня ухвалення цього рішення у разі, якщо воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії згідно з абзацом другим частини першої статті 88 Закону.
Рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня його ухвалення
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оцінка доводів учасників справи та висновки Верховного Суду
Вирішуючи цей спір Верховний Суд бере до уваги положення статті 55 Конституції України, а також те, що вирішення спорів, що виникають за участю Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
При розгляді цієї справи Суд не обмежується з?ясуванням лише визначених Законом №1798-VIII підстав для оскарження дій/бездіяльності цього органу, а вирішує справу з урахуванням засад адміністративного судочинства.
Суд враховує, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Окрім цього, Суд бере до уваги, що пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено право особи на доступ до суду, яке, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (пункт 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі «Обермейєр проти Австрії» (CASE OF OBERMEIER v. AUSTRIA); пункт 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі «Гранд Стівенс проти Італії» (CASE OF GRANDE STEVENS v. ITALY)).
Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, всебічно і повно з?ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Верховний Суд встановив таке. 
Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що підставою подання цього позову є її незгода з бездіяльністю відповідача, яка фактично полягає у відмові визнати рішення ВККС України № 281/ко-19 від 22.05.2019 щодо неї таким, що набрало чинності з 13 грудня 2019 року - з дня набрання чинності судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі № 640/18553/19.
Аналогічне твердження озвучено представником позивача у судовому засіданні.
Водночас, як за вимогами позову, так і за змістом пояснень представника позивача доводи позивача ґрунтуються на її переконанні в тому, що з дня набрання чинності судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі № 640/18553/19, яким скасований висновок ГРД від 17.05.2019 про невідповідність судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1. критеріям доброчесності та професійної етики, відпала підстава для призначення засідання Комісії на підставі пп. 4.10.8. п. 4.10 розділу IV Регламенту ВККС України і відповідач має правові підстави для визнання відповідного рішення стосовно неї таким, що набрало чинності з дня набрання законної сили вказаним судовим рішенням.
З урахуванням цього, бездіяльність відповідача, яка, за твердженням позивача, виразилась у відмові задовольнити її означену вимогу та завершити стосовно неї кваліфікаційне оцінювання, є безпідставною та порушує її права та законні інтереси, що є втручанням у її приватне життя.   
Щодо зазначеного Верховний Суд зазначає таке.
ВККСУ є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України в межах повноважень, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Верховною Радою України 16 жовтня 2019 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» №193-ІХ (далі - Закон №193-ІХ), який набрав чинності 07 листопада 2019 року.
Згідно із пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» означеного Закону з дня набрання ним чинності припинено повноваження обраних (призначених) членів Комісії.
Відповідно до змісту позовної заяви та пояснень представника позивача у судовому засіданні відлік початку бездіяльності відповідача, щодо оскарження якої позивач звернулася до суду в межах цієї справи, пов`язується з фактом надання відповіді позивачу листом від 24 березня 2021 року.
Разом з тим, Верховний Суд акцентує увагу на тій обставині, що починаючи з 07.11.2019, у попереднього складу Комісії припинено повноваження та станом на березень 2021 року новий її склад не сформовано.
Водночас, згідно зі статтею 101 Закону України  «Про судоустрій і статус суддів» рішення Комісії ухвалюються виключно її членами більшістю від установленого Законом складу Комісії, палати або колегії.
Отже, Верховний Суд констатує, що відповідно до означеної правової норми та з урахуванням положень статті 19 Конституції України ухвалення Комісією рішень про відповідність/невідповідність займаній посаді судді, підтримку рішень Комісії у складі колегії та інших рішень, які ухвалюються Комісією відповідно до Закону, до формування її нового складу є неможливим.
При цьому Верховний Суд встановив, що судове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі № 640/18553/19 набрало законної сили 13.12.2019, тобто у той час, коли члени ВККСУ уже не здійснювали повноваження, у зв`язку з чим у Комісії була відсутня можливість виконати це рішення суду.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача про наявність бездіяльності з боку відповідача у спірних правовідносинах, а тому підстави для задоволення вказаної вимоги позову відсутні.
Щодо решти позовних вимог Верховний Суд зазначає про відсутність правових підстав для їх задоволення судом, оскільки відповідно до правил статті 101 Закону України  «Про судоустрій і статус суддів» такі дії віднесено чинним законодавством до виключної компетенції відповідача.
Щодо доводів позивача про те, що Комісія продовжує свою роботу як державний орган та юридична особа Верховний Суд з урахуванням приписів статті 101 Закону України  «Про судоустрій і статус суддів» та статті 102 цього ж Закону, а також пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №193-ІХ зазначає, що з листопада 2019 року і до теперішнього часу робота Комісії як державного органу забезпечується секретаріатом Комісії в межах його компетенції та повноважень, визначених Положенням про секретаріат ВККСУ, і зводиться до організаційного забезпечення її роботи.
Крім цього, Верховний Суд зазначає, що аналіз положень Закону № 1402-VІІІ, які регламентують процедуру кваліфікаційного оцінювання, та окремо положень частини першої статті 88 цього Закону в поєднанні з положеннями пункту 4.10 розділу ІV Регламенту, та зокрема підпункту 4.10.1 свідчать, що колегія ВККС може вчиняти низку дій та рішень для досягнення мети кваліфікаційного оцінювання судді. Колегія ВККС наділена повноваженнями констатувати - підтвердив чи не підтвердив суддя здатність здійснювати повноваження у відповідному суді. У процесі кваліфікаційного оцінювання колегія Комісії вправі визначати впливає чи не впливає висновок ГРД або інформація цієї Ради на результат оцінювання.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постановах від 01 липня 2020 року у справах № 9901/381/19 та № 9901/489/19, навіть за умови, коли висновок ГРД потрапив у поле зору колегії ВККС незадовго до початку проведення співбесіди із суддею та з порушенням строків його подання, що зумовило ухвалення рішення про залишення висновку ГРД без розгляду, в розумінні положень абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ це не означає, що колегія ВККС набуває можливості оцінювати, аналізувати та визначати юридичну природу цього документа, вирішувати, чи відповідає він вимогам щодо форми та змісту, встановленим законом, чи є він тією причиною (детермінантою), що зобов`язує (спонукає) колегію ВККС до ухвалення рішення стосовно суті висновку ГРД.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у зазначених постановах, законодавче визначення абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ свідчить про те, що якщо у процесі кваліфікаційного оцінювання з`являється таке правове явище чи обставина, як висновок ГРД, то тоді закон імперативно й безальтернативно визначає, коли рішення колегії ВККС про здатність судді здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає сили остаточного, а також хто, яким чином та якою кількістю голосів має підтримати таке рішення. Із цього законодавчого формулювання висновується, що саме ВККС у пленарному складі на своєму засіданні може оцінити слушність висновку ГРД й дати відповідь на інші питання, пов`язані з цим висновком, серед іншого й на ті, що стосуються не тільки змісту (суті), але й стосовно його дійсності, достовірності, об`єктивності, правдивості, дотримання форми, строку та порядку затвердження і подання.
Гіпотеза норми абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ через запровадження умови про наявність висновку ГРД щодо невідповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності передбачає диспозицію у виді подолання висновку ГРД одинадцятьма голосами членів ВККС на пленарному засіданні цього органу, яка не встановлює жодних додаткових, особливих чи конкретних умов, яким має відповідати висновок ГРД як за змістом, так і за формою, строком чи порядком його подання. Інакше кажучи, необхідність підтвердження рішення колегії ВККС про здатність судді здійснювати правосуддя у відповідному суді цей Закон пов`язує із самим тільки фактом негативного висновку ГРД, який у часі був поданий до моменту ухвалення колегією ВККС позитивного для судді рішення.
З наведених вище законодавчих положень випливає також, що закон передбачає чітку процедуру кваліфікаційного оцінювання судді, а також конкретно визначає орган (Колегія ВККС), до повноважень якого віднесено констатувати підтвердив чи не підтвердив суддя здатність здійснювати повноваження у відповідному суді з визначених пп. 4.10.8. п. 4.10 розділу IV Регламенту ВККС України.
За цих обставин Верховний Суд вважає указані твердження безпідставними.
Стосовно доводів позивача про порушення оспорюваною бездіяльністю відповідача оскаржуваним рішенням статей 8, 13 Конвенції Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке. 
Наведені події, які скаржниця вважає наслідками бездіяльності відповідача, насправді  зумовлені тим, що Законом України від 06 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» припинено повноваження членів ВККС та відповідно заблоковано процедуру переведення суддів до новоутворених судів. При цьому за змістом позовної заяви позивач фактично визнає, що наразі новий склад Комісії не сформований, через що питання, що є предметом справи, залишатиметься невирішеним впродовж невизначеного часу.
Втім, у Рішенні Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 наголошено, що «судді, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, у тому числі з причин, що не залежать від них особисто, та отримують суддівську винагороду за Законом № 2453 в редакції Закону № 192, не втратили гарантій своєї незалежності, передбачених Основним Законом України, оскільки не позбавлені статусу судді».
Водночас, Верховний Суд наголошує, що з урахуванням часу набрання законної сили судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі № 640/18553/19, з яким позивач пов`язує настання у неї права на закінчення процедури кваліфоцінювання, а також враховуючи час, з якого припинено повноваження ВККСУ, вона не мала і не могла мати законних сподівань та легітимних очікувань у межах наявних у неї прав та приписів чинного законодавства України на те, що з часу набрання законної сили вказаним судовим рішенням ВККСУ вирішить питання про набрання чинності рішення відповідача від 22.05.2019 № 281/ко-19 про відповідність судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 займаній посаді.  
Отже, у спірних правовідносинах відсутнє порушення, яке позивач вважає втручанням у особисте життя.
Крім іншого, Верховний Суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.01.2021 у справі №9901/556/19, про недоречність посилання позивача на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 9901/577/19, оскільки висловлені у цьому судовому рішенні висновки надано в іншій справі, стороною в якій позивач не була.
З цих же підстав Верховний Суд вважає безпідставними аналогічні посилання позивача у цій справі.
Отже, протилежні доводи позивача є необґрунтованими.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Верховний Суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед   законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку і з його боку не допущено протиправної бездіяльності стосовно позивача.
Таким чином, Верховний Суд вважає відсутніми підстави для задоволення цього позову.
Судові витрати
За правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем витрати у виді сплаченого судового збору за звернення з цим позовом до суду відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 241-243, 246, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання бездіяльності протиправною відмовити повністю.
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене та підписане 19 липня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                   О.А. Губська

Судді                                                                                                           О.В. Калашнікова 

                                                                                                                   В.Е.Мацедонська

                                                                                                                 О.Р. Радишевська
  
                                                                                                                Н.В. Шевцова