СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2021 р.                                                                        Справа № 922/1219/21  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Пуль О.А. , суддя  Шевель О.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу відповідача– Товариства з обмеженою відповідальністю “Глобал 12”, м. Харків        (вх. № 2052 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 07.06.2021, ухвалене суддею Бринцевим О.В. в приміщенні господарського суду Харківської області (повний текст рішення складено 07.06.2021) у справі № 922/1219/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КТЛ УКРАЇНА", м. Одеса
до Товариства з обмеженою відповідальністю"ГЛОБАЛ 12", м. Харків
про стягнення 113858,60 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю"КТЛ УКРАЇНА" звернулось до господарського суду  Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ 12" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів  в сумі 113858,60 грн., які було перераховано відповідачу платіжним дорученням від 20.11.2020 №10090 з призначенням платежу  на оплату рахунку-фактури від 18.11.2020 №18/11/2020 на суму 109629,00 грн.
Позов обґрунтовано набуттям  відповідачем за рахунок позивача перерахованих за  платіжним дорученням від 20.11.2020 №10090 грошових коштів за відсутності правових підстав, з огляду на те, що рахунок-фактуру від 18.11.2020 №18/11/2020 на сплату 109629,00 грн.вартості послуг за укладеним  між позивачем та відповідачем договором про транспортно - експедиційні послуги  від 17.01.2020 №  17/01-20-1  було виставлено не позивачу,  а іншій особі – ТОВ "КТЛ ГРУПП",  на сплату послуг, які  за вказаним договором позивачу не надавалися та ним не замовлялися.
Рішенням господарського суду Харківської області від 07.06.2021 у справі            № 922/1219/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ 12" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КТЛ УКРАЇНА" безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 113858,60 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн.
     В обґрунтування висновку про задоволення позову, суд послався на наявність передбачених статтею 1212 Цивільного кодексу України підстав для повернення  відповідачем позивачу спірної суми грошових коштів як майна, набутого за рахунок позивача за відсутності правових підстав з огляду на відсутність між сторонами господарських зобов`язань з надання послуг, вказаних у Рахунку, а отже достатніх правових підстав для набуття відповідачем за рахунок позивача 113858,60 грн.,оскільки  в матеріалах справи відстуні передбачені  умовами Договору письмові, електронні чи усні заявки позивача на відповідні послуги та  відсутні докази фактичного надання відповідачем позивачеві послуг з перевезення вантажу за маршрутом Ахтирка (Україна) – Ташкент (Узбекистан), вказаних у Рахунку (товарно-транспортної накладної (ТТН) або CMR з відповідними відмітками про здачу вантажу (підпункт 3.1.3. пункту 3.1. Договору); подорожнього листа; страхового полісу (підпункт 3.2.5. пункту 3.2. Договору) тощо).
     Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю “Глобал 12” із зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодився та подав на нього до Східного апеляційного господарського суду      апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,  просить це рішення скасувати та   постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.
       В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на безпідставність висновку суду першої інстанції щодо одержання  відповідачем спірної суми грошових коштів за відсутності правових підстав, з огляду на те, що позивачем було подано  заявку відповідачу щодо надання  послуг за договором  про транспортно - експедиційні послуги  від 17.01.2020 №  17/01-20-1 і при цьому генеральний директор  позивача Хохлов І.О.  наполягав  на виставленні рахунку  на ім`я ТОВ «КТЛ» ГРУПП», генеральним директором якої він  також є, пояснюючи  дану вимогу внутрішнім  документообігом  між вказаними підприємствами, та зазначив, що  сплату  за надані послуги  буде здійснювати  саме позивач-ТОВ «КТЛ-Україна» . 
    Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Глобал 12”, м. Харків    (вх. № 2052 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 07.06.2021 у справі № 922/1219/21та ухвалено здійснити її розгляд без повідомлення учасників справи
       23.07.2021  від  позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 8419), в якому він просить  залишити її без задоволення,  а оскаржуване рішення – без змін.
      Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
     Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
       Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
       Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, проаналізувавши  доводи апеляційної скарги та відзиву на неї,  з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про  залишення апеляційної скарги  відповідача без задоволення, зважаючи на таке.
      З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "КТЛ УКРАЇНА" (замовник) та ТОВ "ГЛОБАЛ 12" (виконавець) був укладений Договір про транспортно-експедиційні послуги від 17.01.2020 №17/01-20-I (далі – Договір) (т.I, а.с. 5-7), згідно з предметом якого  замовник зобов`язався надавати для перевезення вантажі, а виконавець – організовувати перевезення їх автомобільним транспортом у міжміському та/або місцевому сполученні, а при необхідності у міжнародному сполученні, за узгодженими маршрутами у визначені місця призначення та в строки, і передавати одержувачам.
    Пунктом 2.1. Договору передбачено, що надання транспортно-експедиційних послуг з організації перевезень здійснюється виконавцем  на підставі  заявок, які оформлюються замовником в письмовій формі  або в усній формі (засобами телефонного зв`язку ) або в електронній формі та погоджуються виконавцем  в письмовому (електронному або усному) вигляді.
    В пункті 2.5. Договору сторони погодили , що у разі оформлення заявки  в усній формі вважати рахунок- фактуру  з вказанням номеру контейнеру  та маршруту, виставлений  виконавцем, таким, що  відповідає умовам усної заявки  та вимогам діючого законодавства.
     Згідно з пунктом 2.6. Договору, письмові заявки оформляються  сторонами на кожний  випадок перевезення  вантажу та є невід`ємною частиною договору. 
     Відповідачем з посиланням на Договір був виставлений рахунок-фактура від 18.11.2020 №18/11/2020 на суму 109.629,00 грн з ПДВ (далі – Рахунок) (т.I, а.с. 8) за транспортні послуги з перевезення вантажу за маршрутом Ахтирка (Україна) – Ташкент (Узбекистан).
    Платіжним дорученням від 20.11.2020 №10090 (т.I, а.с.9) позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 113.858,60 грн. з призначенням платежу: "Сплата за автопослуги, згідно рахунку №18/11/2020 від 18.11.20 Без ПДВ".
    В подальшому позивач звернувся до відповідача з претензією від 15.02.2021 №15/02-21 про повернення грошових коштів (т.I, а.с. 13-14). Зазначив, що вказані грошові кошти в розмірі 113.858,60 грн були сплачені помилково, оскільки Рахунок виставлений не йому, що стало підставою для подання  позову у даній справі  про стягнення зазначених коштів з відповідача як  набутих за відсутністю правових підстав відповідно до положень статті  1212 Цивільного кодексу України.
  Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, зважаючи на наступні підстави.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
     Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
      Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України  особа,  яка набула майно  або  зберегла  його  у  себе  за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),  зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
   Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне   набуття   або  збереження  майна  було  результатом поведінки набувача майна,  потерпілого,  інших осіб  чи  наслідком події.
    Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.        
      Виходячи зі змісту зазначеної статті, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності наступних умов: 1) збільшення  або збереження  майна однією особою –набувачем 2) зменшення або незбільшення майна  у іншої особи -потерпілого; 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача зменшенням або вiдсутністю збільшення майна на стороні потерпілого 4) відсутність правової підстави для зазначеної зміни майнового стану осіб на час такої зміни, або правова підстава для цього повинна  згодом відпасти.
    При цьому, не має правового значення, наслідком поведінки набувача чи потерпілого стала  зазначена зміна майнового стану цих осіб.
      Зазначені умови виникнення зобов`язання з безпідставного набуття, майна наявні ,  зокрема, у випадку, коли перехід грошей відбувся  в рахунок оплати послуг, не узгоджених сторонами  у предметі договору у встновленому догвоором порядку або  в разі фактичного ненадання набувачем коштів послуг,  які передбачені предметом договору, який не передбачає передплату,  оскільки оплата послуг, не передбачених  устотною умовою щодо предмету договору відбувається поза межами умов договору чи інших правових підстав, а за умовами договору про надання послуг, який не передбачає передплату, підставою  зустрічного  кореспондуючого обов`язку замовника  з оплати послуг виконавця є факт надання послуг,  у зв`язку з чим  в разі оплати фактично не наданих послуг  набувач одержує грошові кошти, які  не передбачені умовами договору,  відповідно й зобов`язання з повернення таких коштів регулюються положеннями глави 83 Цивільного кодексу України та не ґрунтуються на договірному обов`язку.        
      При цьому колегія суддів зазначає, що оскільки рахунок-фактура  за своєю правовою природою не є підставою виникнення цивільних(господарських) зобов`язань, зокрема не є правочином, а є документом, який носить інформаційний характер щодо реквізитів  та підстав оплати, обставина проведення стороною договору оплати  за рахунком, в якому підставою  оплати зазначено оплату послуг за договором  із неправильним зазначенням платника-не сторони договору, сама по собі не може свідчити  про здійснення  оплати відповідною стороною договору поза межами умов цього договору.В такому випадку про відсутність підстави проведеної стороною договору оплати може свідчити, зокрема відсутність у предметі договору домовленості щодо надання виконавцем замовнику зазначеної в рахунку-фактурі  послуги, або відсутність фактичного надання послуги, передбаченої предметом договору, який не передбачає передплати.                 
       Як правомірно встановлено судом першої інстанції, факт набуття відповідачем майна (грошових коштів в розмірі 113.858,60 грн) та факт набуття відповідачем цього майна саме за рахунок позивача (в результаті переказу з рахунку позивача на рахунок відповідача платіжним дорученням від 20.11.2020 №10090) підтверджується  матеріалами справи та не заперечується сторонами, проте стосовно правової підстави для набуття відповідачем за рахунок позивача названих 113858,60 грн., позиції сторін розбіжні.
    Проте, матеріалами справи підтверджується  відсутність правових підстав для набуття  відповідачем  спірної суми грошових коштів.
   Відповідно до статті  173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов`язання,  що  виникає  між суб`єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  цим  Кодексом,  в силу  якого  один  суб`єкт  (зобов`язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов`язаний  вчинити  певну   дію   господарського чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб`єкта (виконати  роботу,  передати майно,   сплатити гроші,   надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб`єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
  Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарськізобов`язання  таорганізаційно-господарські  зобов`язання.
      Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими     визнаються цивільно-правові зобов`язання,  що виникають між учасниками господарських відносин при  здійсненні господарської діяльності,  в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на  користь  другої сторони  або  утриматися  від певної дії,  а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
     Майнові зобов`язання,   які    виникають    між    учасниками господарських відносин,  регулюються  Цивільним  кодексом  України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
   Статею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
      Зобов`язання виникають з підстав, встановлених    статтею 11    цього Кодексу.
  Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
  Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.
      Відповідно до ч. 2      ст. 11 Цивільного кодексуУкраїни      підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
      Згідно зі статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиційну діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.
У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.
Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.
Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.
Такими документами можуть бути:
авіаційна вантажна накладна (Air Waybill);
міжнародна автомобільна накладна (CMR);
накладна СМГС (накладна УМВС);
коносамент (Bill of Lading);
накладна ЦІМ (CIM);
вантажна відомість (Cargo Manifest);
інші документи, визначені законами України.
Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
  Статтею 12 Закону України «Про транспортно-експедиційну діяльність» передбачено, що клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.
   Відповідно до статті  530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 527 Цивілдьного кодексу України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
      Як зазначено вище, між ТОВ "КТЛ УКРАЇНА" (замовник) та ТОВ "ГЛОБАЛ 12" (виконавець) був укладений Договір про транспортно-експедиційні послуги від 17.01.2020 №17/01-20-I (далі – Договір) (т.I, а.с. 5-7), згідно з предметом якого  замовник зобов`язався надавати для перевезення вантажі, а виконавець – організовувати перевезення їх автомобільним транспортом у міжміському та/або місцевому сполученні, а при необхідності у міжнародному сполученні, за узгодженими маршрутами у визначені місця призначення та в строки, і передавати одержувачам.При цьому  договором передбачено узгодження  послуг, надання яких виконавцем замовнику є предметом договору-істотною умовою договору,   у письмових заявках, які є невід`ємною частиною Договору, електронних заявках або  усних заявках.Здійснення усних заявок  може підтверджуватися виставленим  виконавцем замовнику  рахунком- фактурою   з вказанням номеру контейнеру  та маршруту. 
     Як правомірно зазначив суд першої інстанції,  в матеріалах справи відсутні  докази існування письмової чи електронної заявки позивача, передбаченої пунктом 2.1. Договору, а також усної заявки позивача на послуги за Договором, в тому числі послуги, що зазначені в рахунку-фактурі  від 18.11.2020 № 18/11/2020 . Зокрема, відсутній рахунок-фактура,  виставлений  саме на ім`я позивача, який  відповідно до пункту  2.5. Договору підтверджує оформлення заявки в усній формі.
     Також господарський суд першої інстанції правильно зазначив про  відсутність доказів фактичного надання відповідачем позивачеві послуг з перевезення вантажу за маршрутом Ахтирка (Україна) – Ташкент (Узбекистан), вказаних у Рахунку (товарно-транспортної накладної (ТТН) або CMR з відповідними відмітками про здачу вантажу (підпункт 3.1.3. пункту 3.1. Договору); подорожнього листа; страхового полісу (підпункт 3.2.5. пункту 3.2. Договору) тощо).
     При цьому, як правомірно зазначив суд першої інстанції, наявний у матеріалах справи акт наданих послуг від 15.12.2020 №15/12/2020 прямо вказує, що господарські зобов`язання з надання послуг вказаних у Рахунку та їх оплати виникли не між відповідачем та позивачем, а між відповідачем та ТОВ "КТЛ ГРУПП" (т.I, а.с. 10). Це вбачається з того, що в цьому акті співпадають особи платника та замовника (ТОВ "КТЛ ГРУПП"), одержувача коштів та виконавця (ТОВ "ГЛОБАЛ 12"), сума коштів (109629,00 грн.) та частково найменування послуг, ((перевезення вантажу з України в Узбекистан автомобілями НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (відмінність пунктів відправлення (м.Ахтирка та с. Мала Павлівка наразі істотного значення не має, оскільки вказане село знаходиться в Ахтирському районі)).
      Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку  про відсутність між сторонами господарських зобов`язань з надання послуг, вказаних у Рахунку, а отже відсутність достатніх правових підстав для набуття відповідачем за рахунок позивача 113.858,60 грн.
      В апеляційній скарзі не наведено доводів на спростування вказаних висновків суду першої інстанції, а міститься посилання  на наявність усної заявки позивача  щодо надання  послуг за договором  про транспортно - експедиційні послуги  від 17.01.2020 №  17/01-20-1 та наполягання при цьому  генерального директора  позивача Хохлова І.О. на виставленні рахунку на ім`я ТОВ «КТЛ» ГРУПП» , генерельним директором якої він також є, пояснюючи дану вимогу внутрішнім  документообігом  між вказаними підприємствами із зазначенням   що  сплату  за надані послуги  буде здійснювати  саме позивач-ТОВ «КТЛ-Україна» . 
   Проте, як зазначено вище, наявність будь-яких заявок за Договором  не підтверджено матеріалами справи.
       Зважаючи на наведене, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до спірних позадоговірних правовідносин щодо повернення безпідставно перерахованих грошових коштів норм глави 83 Цивільного кодексу України, які регулюють зобов`язання  у зв`язку з набуттям, збереженням  майна без достатньої правової підстави та про задоволення  у зв`язку з цим позовних вимог.
      З огляду на наведене, колегія суддів  дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга -без задоволення.
    Витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
    Керуючись статтями 129, статтею 269, пунктом 1  статті 275, статтею 276, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

                                                  ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача– Товариства з обмеженою відповідальністю “Глобал 12” залишити без задоволення.
Рішення     господарського суду Харківської області від 07.06.2021 у справі № 922/1219/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 
        Повний текст постанови складено   13.09.2021  

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           О.А. Пуль  

Суддя                                                                                           О.В. Шевель