Номер провадження: 22-ц/813/7406/21 
Номер справи місцевого суду: 523/7050/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2021 року про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -
В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. 
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів – задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Білгород-Дністровський Одеської області, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 23 травня 2016р. та довічно, тобто протягом життя ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Білгород-Дністровський Одеської області, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок.
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення суду від 30 листопада 2016 року.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2021 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення суду від 30.11.2016р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів – залишено без задоволення.
Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 30.11.2016р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів – залишено без розгляду.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2021 року, поновити строк на прийняття заяви про перегляд зачоного рішення та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. 
В судове засідання, призначене на 01.07.2021 року, з`явилась відповідач – ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 до суду не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням суду від 30.11.2016 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 23 травня 2016р. та  довічно, тобто протягом життя ОСОБА_2 .
Копія заочного рішення суду від 30.11.2016 р. була направлена відповідачці ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_3 .
В матеріалах справи наявний конверт із повернутим заочним рішенням суду від 30.11.2016р., який був направлений відповідачці, проте не отриманий, з позначенням поштового відділення, що адресат за адресою АДРЕСА_3 не проживає. 
12 грудня 2018р. відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу копії заочного рішення суду від 30.11.2016р., а також про ознайомлення з матеріалами справи. При цьому ,вматеріалах справи відсутні будь-які докази отримання нею копії заочного рішення чи ознайомлення з матеріалами справи.
Залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи містяться докази про обізнаність відповідача про наявність спірного судового рішення ще 12.12.2018 року та які спростовують доводи відповідача про поважність причини пропуску строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення.
Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 228 ЦПК України (в редакції ЦПК України станом на 19.10.2016 р.) заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. 
У відповідності до ст. 283 чинної редакції ЦПК України відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272  цього Кодексу.
Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданої протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Також строк на подання заяви може бути поновлений в разі пропуску його з поважних причин.
Нормами ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на перегляд заочного судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право на перегляд заочного рішення.
Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).
Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Обґрунтовуючи заяву про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, ОСОБА_1 посилалась на те, що заочне рішення відповідач отримала лише 17.12.2020 року, про що свідчить лист з Міністерства юстиції України Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби за № 77637/21131 від 17.12.2020 року, наявний в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що відповідно до супровідного листа Суворовського районного суду м. Одеси, копію заочного рішення від 30.11.2016 року було направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ., однакне отримано нею.
При цьому відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення суду від 30.11.2016 р., суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що матеріали справи не містять будь-яких доказів про отримання заявником копії заочного рішення суду від 30.11.2016 р.
Посилання суду першої інстанції на наявну в матеріалах справи заяву ОСОБА_1 від 12.12.2018 року про ознайомленя з матеріалами справи та отримання копії заочного рішення суду, не підтверджують факту отримання заявником рішення суду та ознайомлення з матеріалами справи, оскільки не містять жодної розписки заявника про вказане. Крім того, в поданій апеляційній скарзі апелянт взагалі посилається на те, що жодної заяви до суду першої інстанції не подавала.
При цьому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дослідив наявний в матеріалах справи лист Міністерства юстиції України Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби за № 77637/21131 від 17.02.2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 17.12.2020 року знайомилась з матеріалами виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 523/7050/16-ц від 22.12.2016 року, виданий Суворовськи районним судом м. Одеси щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 23 травня 2016р. та  довічно, тобто протягом життя ОСОБА_2 .
З урахуванням наведеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що у діях відповідача ОСОБА_1 наявні ознаки сумлінності, вона добросовісно користується своїми процесуальними права та не допускає зловживання ними, надала суду пояснення та докази щодо поважності причин пропуску строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення суду від 30.11.2016 р. та вчиняла усі можливі та залежні від неї дії, спрямовані на своєчасне оскарження заочного рішення.
Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки Суворовським районним судом м. Одеси ухвалу від 03 лютого 2021 року постановлено з порушенням норм процесуального права, ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2021 року – скасувати.
Заяву про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 12.07.2021 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

О.С.Комлева