КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                          
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
26 липня 2021 року                                                                                    м. Київ
 
                                                                                                                                  Справа №754/13391/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10926/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                Соколової В.В.                                                                    суддів:                                    Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.                                         за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Бабко В.В. 21 жовтня 2020 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про обчислення судом розміру заборгованості із сплати аліментів, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду вищевказаним позовом, в якому просила обчислити розмір заборгованості із сплати аліментів з 03 червня 2011 року по 30 червня 2020 року станом на 15 липня 2020 року ОСОБА_2 згідно виконавчого листа №761/16863/14 виданого 24 жовтня 2014 року за виконавчим провадженням №45414776.
 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про обчислення судом розміру заборгованості із сплати аліментів.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позивач може звернутися зі скаргою на дії державного виконавця, якщо державний виконавець не виконує покладені на нього обов`язки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», за правилами Розділу VII судовий контроль за виконанням судових рішень. 
 
Не погодилась із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість ухвали, як такої, що постановлене з порушенням норм процесуального права. Позивач вказує на те, що суд першої інстанції не застосував закон, який підлягає застосуванню. В даному випадку спір виник щодо розміру заборгованості за аліментами, такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної процесуальним законодавством. Вказаний висновок відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №756/13754/14-ц. Крім того, у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі №2-751/2007 викладено висновок про застосування норм права у вказаних категоріях справ «стягувач аліментів вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця або пред`являти позов на загальних підставах».
Беручи до уваги викладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про її задоволення. 
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомив. Тому в порядку ч.3 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за його відсутності.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що у жовтні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила про обчислення судом розміру заборгованості із сплати аліментів за період з 03 червня 2011 року  по 30 червня 2020 року у виконавчому провадженні  №45414776 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідача за рішенням суду на її користь присуджено стягнення аліментів на утримання дитини. Проте відповідач ухиляється від виконання рішення суду, приховує власні доходи, а державна виконавча служба не має можливості отримати повну інформацію.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі з посиланням на положення п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, так як позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому судом вказано, що позивач може звернутися зі скаргою на дії державного виконавця, якщо державний виконавець не виконує покладені на нього обов`язки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», за правилами Розділу VII судовий контроль за виконанням судових рішень 
 
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 186 ЦПК України визначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно зі ст. 446 ЦПК України  сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст. 447 ЦПК України ).
Частиною 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Згідно з ч. 1 ст. 74 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Верховний Суд у Постанові від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007 висловив правову позицію про те, що у вказаній категорії справ стягувач аліментів вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця,або пред`являти позов на загальних підставах, та вказав на те, що це узгоджується з пунктом 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 (з відповідними змінами) і підтверджується судовою практикою Верховного Суду.
 
З матеріалів даної справи вбачається, що позивач у позовній заяві просила суд про визначення розміру заборгованості із сплати аліментів, так як має місце спір щодо цього питання, який виник з вини відповідача, яким є божник у виконавчому провадженні. 
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів не підлягають вирішенню судом у порядку позовного провадження. Як вже вказано вище, у вказаній категорії справ стягувач аліментів вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах, і не може бути обмежений у цьому.
Крім того, відмовляючи у відкритті провадження суд вказав на те спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, однак скарга на дії виконавця розглядається також в порядку цивільного судочинства, так як рішення суду про стягнення аліментів ухвалено в порядку ЦПК України.
Таким чином суд першої інстанції не пересвідчився належним чином, які саме вимоги заявлялися позивачем до відповідача, який спір виник між позивачем та відповідачем, та не з`ясував належним чином характер спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі. 
За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права знайшли своє підтвердження.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В.Соколова          
Судді:                                                                                                 А.М.Андрієнко                                                                                                                                                                                                                                                              Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 28 липня 2021 року.